Imamo oporišče,
skupnost.
Tukaj je varno.
Koliko vas je?
So z vami otroci?
Ker najhitreje pridete sem po reki in z otroci vam verjetno ne bi uspelo.
SLEPA GROZA
Poslušajta me. Ne bom ponavljala.
Na potovanje gremo. Težavno bo.
Zdelo se bo, kot da traja celo večnost, zato bo težko ostati pozoren.
Še težje bo ostati tiho. Toda morala bosta biti oboje.
Morala me bosta ubogati, drugače nam ne bo uspelo.
Razumeta?
Pod nobenim pogojem si ne snemajta prevez z oči.
Če ugotovim, da sta to naredila, vaju bom kaznovala. Razumeta?
Mrzlo je. Imamo odeje. Deček, ti imaš psička. Deklica, ti imaš mačko.
To je samo hiša. Nič več ne potrebujemo od nje.
Razumeta?
Na reki ne govorita.
Pozorno poslušajta. Če kaj slišita v gozdu ali reki, mi povejta.
Toda nikoli ne snemita prevez. Če bosta gledala, bosta umrla.
Razumeta?
Je že v redu …
Mačka …
Pojdimo.
V redu.
Ena, dve, tri, štiri, pet, šest, sedem, osem.
28, 29, 30. Tukaj. V redu je.
31, 32, 33 …
Kje je?
PRED PETIMI LETI
Rit, poslušala sem glasbo. –Tako kot ljudje zunaj.
Trgovina je bila nabito polna. Zadeva je resna.
Čisto nič hrane nimaš. –Katera stvar?
Si resna? Vključi televizijo, tepka.
"Tepka".
Kateri kanal? –Kateri koli.
Letališča in železniške postaje so se zaprle.
Ljudje v valovih zapuščajo mesta z avtom ali peš,
medtem pa priče poročajo o nerazložljivih samomorih.
Nesreče so se iz Romunije razširile po Evropi in Rusiji.
Žrtev je na sto tisoče.
… se še ne ve, kaj povzroča množične samomore v Evropi in Rusiji.
Priče poročajo, da se ljudje obnašajo psihotično.
Naši viri zatrjujejo, da vzrok ni patološki ali virusni.
Ameriške oblasti sporočajo, naj prebivalci ostanejo mirni.
Ni uradno potrjenih …
No, to je v Rusiji.
Povej to mamam, ki se tepejo za plastenko vode.
Ko smo že pri tem, prejle sva telefonirali z mamo.
Zakaj ji moram jaz poročati o tebi? –Zakaj govorita o meni?
Ne bom ji govorila o svojem življenju.
Ob treh bom šla pregledat arabskega žrebca v Sausalito.
Takega stavka ne slišiš vsak dan. –Prideš? –Ne, na pregled moram.
Kdaj? –Zakaj piskaš, ko si vznemirjena?
Te peljem? –Ne, v redu bom. –Lahko si ogledava dojenčka.
Ali pa odpovem pregled in greva pogledal konja.
Ne, jebeš konja.
Kako strupeno.
Kaj misliš?
Vidim ljudi, ki sedijo skupaj,
pa so vseeno osamljeni. –Osamljenost je zgolj naključna.
Prikazati hočem človeško nezmožnost povezovanja.
Nezmožnost povezovanja s čim? –Se lahko umakneš? –Malorie.
Umakni se. –O tem sva že govorili.
S teboj ne bo tako.
Z dojenčkom je drugače. Takoj ga vzljubiš.
Ne bom ga. –Pa boš.
Moralo bi te biti strah samote, ne tega.
Spraviti te morava ven, v svet, k ostalim ljudem,
namesto da si tu notri in nikoli ne greš ven.
Zakaj bi šla ven? Ti mi kupuješ hrano.
Preseliti se moraš. –Ne.
Zakaj? –Obožujem svojo hišo!
Vem, da si dolgo iskala pravi studio in odkar Ryana ni več,
si veliko postorila. Toda nič hudega. Ne boš imela sostanovalcev.
Ryan ni bil sostanovalec. –Izkazalo se je, da je bil.
Tukaj ne moreš vzgojiti otroka. Kam bi jo dala?
Kako veš, da je deklica?
Pobožne želje.
Oprosti, kličejo iz službe. Takoj bom.
Živjo.
Morali so zamakniti operacijo …
Poklicala bom nazaj.
Še vedno nočete vedeti spola? –Da bi uničila presenečenje, dr. Lapham?
Ne.
Kako se počutite? Ste zadnje čase kaj bolje spali?
Težko. Tudi pred tem stanjem nisem dobro spala.
Temu se reče nosečnost.
Ne veste, doktorica, da stvari izginejo, če jih ne priznamo?
Res? Nisem vedela.
Ko je kobila noseča, to takoj ve.
A res? –Spremeni se njen način prehranjevanja, hoje.
Grize ostale konje, ki pridejo preblizu. –Škoda, da nismo konji.
Res je. Biti konj je krasno. Potem bi imela mamo,
ki bi naju vzgajala, in očeta, ki bi bil na oddaljeni kmetiji.
Najin oče je bil na oddaljeni kmetiji.
Res je. –Res je.
Siromakinji sva. –Pojdiva se potolažit na kosilo ob steklenici vina.
Končno nekaj pametnega. –Resno? Pred menoj?
Nisva mislili … –Majhen kozarec ne bo poškodoval fižolčka.
Mislim, da sem slišala "steklenica". In domislite se drugega imena za otroka,
glede na to, da je velik kot melona.
Melona? –Vem, da je težko imeti rad nekoga, ki ga še ne poznaš.
Kako lepo.
Ste razmišljali, da bi to našili na vrečko sivke?
Lahko bi jih prodajali v trgovini s spominki.
Otroka boste dobili, Malorie.
Kmalu bomo jaz, vi, Jessica in trdoživa porodničarka
v tretjem nadstropju pokali iste vice.
Toda takrat ne boste šli domov sami.
Vem.
Toda če tega nočete, številni pari želijo posvojiti otroka.
Tukaj ni predsodkov. Odločite se, kakor hočete.
Toda ne morete vsega preprosto zanemariti in upati, da izgine.
RAZMIŠLJATE O POSVOJITVI?
Si v redu?
Krasno sem.
Ali bruhaš?
Pojdi k avtu. –Je s koščki?
Ne, bilo je vodeno.
Se vidiva v avtu, prav?
Na hodniku. –Pohitiva.
Varnost! Pazite! Na pomoč!
Stran! Pomirite se! –Nasilna oseba. Prvo nadstropje.
Pomirite se! Varnost!
Se počutiš bolje? –Dogaja se.
Imaš kaj? –Kar se dogaja v Rusiji, se tudi tukaj.
Kaj? –Lahko, prosim …
Čakaj! –V bolnišnico!
Pelji.
V Santa Roso greva. Ostala boš pri meni, dokler tole ne mine.
Nimam oblek. –Lahko nosiš moje.
Konjarkina oblačila se mi ne dopadejo.
Skrbi te, kaj boš nosila? –Raje se osredotočam na napačne stvari.
Sranje. –Kaj?
Avto stoji sredi ceste. –Obvozi ga.
Pusti me. Če se bo poslabšalo, nočeš biti na cestah, temveč na konju.
O, moj … –Sranje, sranje!
Ljudje se morajo spametovati.
Mojbog, Jess. Pojdi. –Ne bom peljala čez rdečo.
Samo vozi!
Pusti, da vozim. Strašiš me.
Ne zvoni pri meni. –Moj telefon je zadaj.
Delovodja se sprašuje, kjer sem. –Samo počasi.
Kaj si storila z njim? –Mojbog. Kaj je to?
Kaj?
O čem govoriš?
Kaj je, Jess? Reci kaj. Kaj vidiš?
Kaj počneš? Mojbog, Jess! Ne počni tega!
Kaj je narobe s teboj? Nehaj!
Ne, ne! Prosim, nehaj!
Jess, kaj klinca je narobe s teboj? Prosim, nehaj!
Lydia, kaj počneš? –Noseča je.
Lydia, ne zdaj! Pojdiva noter!
Noseča je! –Ne moreš ji pomagati!
Hitro, pridi noter!
Ljubica, vstani. Zdaj.
Mama?
Prosim, ne odhajaj.
Ne odhajaj.
Glej v tla.
Odprite vrata! Ženska je noseča!
Ne.
Odprite vrata! Policija! –Ne odpri.
Odprite! –Žal mi je. Hiša je moja.
Hitro, noter. –Pridi. Bo šlo?
Si v redu?
Šla ti je pomagat.
Zdaj je mrtva.
Daj no. Vsi smo preplašeni.
Žal mi je. –Vstopite.
Pridi.
Ste vsi v redu?
Tukaj ni interneta? –Nimam ga.
Daj no.
Ne deluje. –Moram poklicati otroke.
Nimam sprejema.
Ljubica? –Nimam povezave.
So doma? –Oprostite …
Mama, pokliči me.
Nekaj … Halo?
Ta reč ti zjebe živčni sistem. To sem videl pri svojih strankah.
Sem omenila, da sem policajka?
Na akademijo hodiš. Nisi še policajka.
Gotovo bodo kmalu nekoga poslali.
Ne, kmalu bomo umrli.
To kaže vse znake biološkega vojskovanja
Severne Koreje ali Irana.
Douglas, dovolj. Ne vemo še, kaj je.
Moramo ostati mirni.
Prosim.
V kurcu smo.
Enega sem slišala.
Bežali smo po ulici in prisežem, da sem nekaj slišala.
Si kaj videla? Kaj je bilo? –Ne vem. Čutila sem ga.
Neko prisotnost? –Ja.
V kurcu.
Gotovo so objavili sliko ali video.
Ničesar nisem videl. –Moja ekipa je videla enega.
Kaj? –Kopali smo temelje,
nenadoma pa se je moj izvajalec ulegel pred buldožer.
Moj delavec je prevrnil polpriklopnik v jarek in si zlomil vrat.
Torej, če to reč pogledaš, se hočeš poškodovati?
Ne, hočeš se ubiti.
Samo pogledaš jo? –In storiš samomor.
Kako?
Vsi spustite naoknice!
Zasenčite okna!
Hvala Bogu! –Andy, Bailey, me slišita?
Očka, kaj je ta stvor zunaj? –Bailey?
Bailey! Bailey!
Če gresta ven, bosta umrla. –Moja otroka sta zunaj!
Ne bosta prišla do otrok! –Spet deluje.
Predsednik je razglasil izredno stanje in dal zapreti vse meje.
Ne hodite na prosto. Izogibajte se družbenim omrežjem. Uporabljajte radio …
Kaj se dogaja? –To je končnica.
Kako, prosim?
Končnica. Človeštvu je bilo sojeno in izkazali smo se za pomanjkljive.
Kdo nam je sodil? –Imajo mnogo imen.
Ogromno je verskih in mitoloških omemb demonov ali duhov.
Ljudje, ki so jih videli, jih opisujejo kot bitja,
ki se vam prikažejo kot vaši najhujši strahovi
ali najhujša žalost.
Čista bedarija. Versko blebetanje.
Ni bedarija, prav? To so dejstva.
Različnih oblik so.
Aka Manah, demon iz stare zaratustrske legende.
Surgat iz starodavnih krščanskih tajnih verovanj,
ki naj bi povzročil, da nosečnice svoje nerojene otroke
vidijo kot jastoge ali pajke.
Na Kitajskem poznajo Huli-jinga. Pri Keltih so imeli Puco.
Druga embalaža, ista stvar. –Ki je?
Konec človeštva. –Charlie, vse to si se naučil v trgovini?
Ne, to sem študiral. –Na kolidžu?
Ne čisto … Na internetu. Tam dobiš vse informacije.
O tem pišem knjigo. –Prekleto.
Torej bomo samo počakali tukaj, da se nam zmeša kot njemu?
Vojska bo vse uredila.
Samo počakati moramo.
Raje se usedi. –Ne, v redu sem.
Samo nekoga poskušam poklicati. –Razumem.
Telefoni zdajle ne delujejo.
Ali te kje boli?
Kaj? Ne. –Mogoče imaš pretres.
V redu sem. –Prav.
Samo vozili sva se.
Nekaj je videla. Ne vem, kaj.
Postala je …
Postala je tako otožna. In Jess se to nikoli ne zgodi.
Stopila je iz avta in stekla na ulico …
Nima samomorilskih nagnjen. Tega ne bi storila.
Ampak … In tista ženska me je videla
in potem je začela govoriti s svojo mamo in …
Tista ženska je bila moja žena.
Ime ji je bilo Lydia.
Ni govorila s svojo mamo, ker je ta mrtva že 10 let.
PO 6 URAH NA REKI
Halo?
Me kdo sliši?
Me kdo sliši? Halo?
Je kdo tam zunaj? Ime mi je Malorie.
Na reki sem. Je kdo tam?
Me kdo sliši?
Malorie. Malorie.
Malorie.
Minili so trije dnevi, odkar so se odvili ti dogodki.
Povezava s postajo ne deluje. Z nikomer ne morem stopiti v stik.
Oblasti so tiho.
Poslušalci, dokler ste v hišah,
dokler ne pogledate bitij,
boste v redu. Ne hodite ven.
Čim bom prejel več novic, bom poročal.
Moj mož se ukvarja s skladi in lastnino. Pa vi?
Z bankrotom. –Kadar ne toži sosedov.
Kdaj bo pošla hrana? –Kmalu,
ker nekateri ne razumejo koncepta omejenih obrokov.
Douglas, tvoja hiša je zadaj. Ko opravimo, lahko gremo iskat hrano.
Ne bi nam uspelo. Ne razumeš …
Tom …
Nikogar ne smemo spustiti noter. –Pomiri se.
Halo? –Živjo.
Napako delaš. –Douglas.
Kdo je? –Živjo.
Ime mi je Olympia. Potrebujem pomoč.
Ne odpiraj prekletih … –Odprl bom vrata.
Samo trenutek.
Umakni se.
Odpri.
Pojdi po odejo.
Na obeh straneh vrat je svetilka.
Podal ti bom odejo, ti pa jo zatakni za obe svetilki.
Prav? –Prav. –Z odejo zakrij pogled.
Prekrij si oči. –Neumno.
Malorie, zakrij si oči.
Vzemi.
Povej, ko boš opravila.
Tom, je to varno? –Tiho! –Počakajte!
Vse sem pokrila. –Dobro. Imam te.
V redu je.
Malorie. –Ja.
Spusti puško.
Preden koga ubiješ z njo, ker nimaš pojma, kako deluje.
V redu je.
Veliko vas je. –Ali si …
Ali si noseča?
Ja. Od 1. oktobra.
In ti?
Od konca septembra.
Čakaj. Je zunaj še zmeraj kaos?
Si sama? –Ja.
Moj mož je odšel prejšnji mesec, ker je v vojnem letalstvu.
Hrano sem poskušala ohraniti čim dlje,
toda bila sem lačna in bala sem se, da bom izstradala otroka,
zato nisem vedela, kaj naj. –Popij vodo. –Hvala.
Zato si šla ven trkat na vrata?
Živim eno hišo stran. –Zdaj lahko stradamo na oddelku za porodnice.
Moramo po več zalog. –Ja, ampak ne gre, če ne smemo gledati.
Ujeti smo. –Mogoče ne.
Mogoče lahko gledamo.
Kako? –Pridite.
Okrog hiše so nameščene kamere.
Pridite gor.
To je digitalni sistem. Kaže temperature predmetov.
To so samo barve na zaslonu. –Toda slika ima še vedno moč.
Ne vemo, kako te reči delujejo.
Slike niso neposredne.
Bitij ne smemo gledati s prostim očesom, mogoče pa jih lahko posredno.
Točke in vročina. –Mogoče ne bo nič pokazalo.
Ne bomo vedeli, dokler nekdo ne pogleda.
Mislim, da je to napaka. –Douglas, zate je vse napaka.
Prej ali slej moram nekaj ukreniti. Ne vemo, kdaj bo zmanjkalo elektrike.
Zaupajte mi. Mislim, da bo delovalo.
Prav. Če bo delovali, lahko s tem poiščemo zaloge …
Točno. –Ne pretesno.
Upam, da veš, kaj delaš.
Poslušaj … Ti in tvoj mož sta dobra človeka.
Ni bilo … to krivo.
Hvala, Douglas.
Tega ti ni treba storiti. –Vem. Brez skrbi.
Tom, potrebujem daljinec.
Izvoli.
Zakaj ga tožiš? –Ker hočeta porušiti del hiše
in zgraditi neko stekleno grdobo. Njegov mož je arhitekt.
Njegova posest je. Zakaj ti je mar, kaj gradi?
Ker jo moram potem gledati.
Ne bo šlo.
Svet gre k vragu. Nikoli ne veš.
Kje si, pesjan?
Dajmo, Greg.
Zberi se.
Govori o koncu sveta.
Moj roman je.
Ni zgodbica za otroke, v kateri imajo vsi samostrele
in se pobijajo za preživetje ali tečejo po ogromnem labirintu.
Ne, ta zgodba …
Ta zgodba bo resnična. –Si si kdaj predstavljal kaj takega?
Greg! Lahko vstopimo? –Kaj se dogaja?
Greg, lahko vstopimo?
Ne glej!
Zakrij si oči! Poiščite monitor.
Greg … –Daj no, Greg.
Sranje. –Imam ga.
V redu. Odprite oči.
Rekel sem mu, da je bila napaka.
Pridi.
Žal mi je. –Pridi, pojdiva.
Obtičali smo tukaj. Nihče ne bo prišel po nas.
Nihče ne bo … –Pojdiva.
Živjo. –Živjo.
Mislila sem, da bi bilo dobro, če bi bili skupaj …
Prav.
Tako ne bova osamljeni.
Nekoč sem prebrala na blogu, da bi morale nosečnice
vedno spati ob nekom, ker dojenček zazna, kadar je mama osamljena.
Popolno.
Si že razmišljala o imenu? –Ne še.
Pa ti?
Če bo deklica, bi jo rada poimenovala Ariel ali Jasmine.
Z veseljem bi jo poimenovala Pepelka in jo klicala Elka.
Kaj pa je bilo všeč tvojemu možu? –Všeč mu je vse, kar je všeč meni.
Kaj pa tvoj mož?
Sama sem.
Oprosti. –Je že v redu.
Kaj pa tvoja družina …? –Mi oprostiš za trenutek?
Takoj se vrnem.
Oprostita.
Tega pa ne pozabiš kar tako.
Ne, res ne.
Oprosti.
Si v redu?
Bom zjutraj oprala perilo. –To je dobra zamisel. –Ja.
Lahko noč.
PO 14 URAH NA REKI
Pozdravljeni!
Potrebujete pomoč?
Lahko si snamete preveze. –Ne snemajta si prevez!
Imam hrano! Otroka sta videti lačna!
Skrijta se! Dol!
Živjo, malčka.
Sta kdaj videla srnjačka?
Povem vama skrivnost. Enega sem našel v gozdu.
V redu, vem, da vas je strah. Ni potrebe po tem.
Nočem vam žalega. Lahko vas potegnem k obali.
Snemi prekleto prevezo!
Videl sem enega. Videl sem resnico.
Snemi prevezo!
Prelepo je! Snemi jo!
Snemi prevezo!
Očistilo bo svet!
Vsi morajo videti …
Slabe novice imam.
Zmanjkalo je hrane in pomoči ne bo od nikoder.
Moramo ven.
Mogoče vem, kje lahko dobimo hrano.
Kje, Charlie? –V trgovini.
Zaklenil sem jo, ko se je začela norija.
Šele zdaj nam poveš? –Zdaj vsaj vemo. Hvala.
V redu, nekaj nas bo moralo iti tja.
Mrtvi bomo, preden pridemo tja.
Jaz grem. –Potem grem tudi jaz.
Noseča si! –Če greste vsi vi, grem še jaz.
Kaj pa, če jaz grem na prvo ekspedicijo in ti na drugo?
Jaz grem. –Kaj? To je gotova smrt!
Izurjena sem. V redu bo. –To mi ni všeč.
Štirje smo. –Pet. Charlie gre tudi.
Nikamor ne grem. –Poznaš varnostni sistem.
Ne grem. Dal sem vam informacijo. Samo to potrebujete.
Ni treba, da vam govorim, kam iti. Supermarket je!
Povsod so kažipoti. Če potrebujete kosmiče, piše, kje so.
Če ne bi znali brati, bi razumel, ampak znate.
Ne, ne bom šel z vami … –Charlie, informacije za knjigo boš dobil.
Prav? Bodi faca.
Če bomo zatemnili vsa okna,
bo učinkovito in varno. –Ste slišali?
Kako je vožnja na slepo varna? –Ne bo na slepo. GPS imamo.
Preračunavam.
Nadaljujte naravnost.
Čez 800 metrov zavijte desno na Bay Street.
Kaj je to? –Robnik. Samo robnik.
To je bližinski senzor.
Samo ležeči policaj je.
Zavijte desno.
Smo zapeljali s ceste? –Ne, nekaj je pred nami.
Verjetno je tovornjak. –Obvozi ga.
Kaj je bilo to?
Še kdo vozi tam zunaj?
Charlie, dihaj. –Jebeš vse skupaj!
Spizdimo ven! –Charlie, umiri se!
Ne dotikajte se ga.
Charlie, poglej me. Bodi tiho.
Ne bo nam uspelo.
Pomirite se.
Sranje! –Primite se!
Speljal bom!
Držite se! –To ni klinčev ležeči policaj!
Obtičali smo. –Držite se!
Zavijte levo. –Upočasni!
Prispeli ste na cilj.
Kaj klinca? –In zdaj naj gremo ven?
Kakšna sreča.
Na tri. Ena … –Pripravljen sem.
… dve, tri.
Kaj sem zadela? –Samo steber.
Kje so vrata? –Nekaj korakov stran.
Izgubljen sem. –Na levi.
Na levi … Izgubljen sem. –Dajte no. –Ne vem, kje sem.
Tukaj, tukaj … –V redu.
Si odklenil? –Čakaj, skoraj sem že.
Opravljeno.
Kar noter.
Notri smo.
Je kdo tam? –Tiho!
Preveril bom okna.
Takole.
Mislim, da smo na varnem. Snemite si preveze.
Mojbog.
Terna.
Kje so pločevinke? –Na oddelku 2.
Straniščni papir? –Na 5.
K vragu. Kje je alkohol? –Na 7.
Nimamo neomejeno prostora. Vzemite le najnujnejše.
Kje je elektronika? –Na 6.
V redu, hvala.
Tega ne bom čistil.
Krasno.
Kako sem srečen, da sem šel zraven.
To je najsrečnejši kraj na Zemlji.
Ja. Brez heca.
To je moje darilo zate.
Hvala.
Moja sestra pričakuje že četrtega …
Mojbog. Svetnica je. –Ja.
Vedno se dotikam njenega trebuha.
Pomirja me. –To je umazan trik narave.
Je tvoja sestra v Sacramentu?
Ja.
Kaj pa ti? Kje si odraščala?
Blizu Stocktona.
Redili smo konje. –Na pravem ranču?
Moj očka je bil pravi kavboj. –Zato znaš tisti trik s puško.
Imela sem zanimivo otroštvo.
Ampak Stockton ni bil daleč od Sacramenta.
Ne, malce naprej po avtocesti.
Dva ločena svetova.
Lahko bi se srečala na drugačen način.
Ja.
Lahko bi bila tvoja varuška.
Moja seksi varuška.
To praviš samo zato, ker bomo vsi umrli.
Možno.
Kakšno srečo ste imeli.
Živjo.
Pozdravljeni.
Tako zaspani ste.
Vsi kupci, posluh. Pridite na oddelek 7.
Imam pomembno obvestilo.
Dame in gospodje, prosim … –Ja, Douglas.
Rad bi nazdravil vsem nam,
ker vsi skupaj kolektivno …
… izboljšujemo konec sveta!
Ptičice.
Vam še ni potegnilo?
Ostanemo lahko tukaj. Imamo za eno leto zalog.
Ni nam treba plačati in ni nam treba odhajati.
In kaj bodo storili ostali? Stradali?
Bolje oni kot mi.
Tukaj imamo vse za preživetje. Vse.
Ni statističnega, logičnega ali pravnega argumenta za vračanje nazaj tja.
Jaz imam argument. Nismo kreteni.
Ne bomo ostali.
Kaj je?
Spustite me ven. –Charlie, kaj je za vrati?
Tovorna garaža.
Kdo je?
Spustite me noter.
Govori glasneje. –Prosim, spustite me noter.
Zakrijte si oči. Odprl bom vrata.
Ne. –Zunaj je nekdo. Moram odpreti.
V redu …
Halo? –Halo.
Spustite me noter. Ujet sem. –Čakaj malo …
Ribja palčka, si to ti? –Charlie, jaz sem.
Kdo je Ribja palčka? –Tudi on dela tukaj,
na oddelku za morsko hrano. Nor je in bivši kaznjenec,
toda z mano je prijazen. Kako si pristal tam notri?
Pretentali so me. –Kdo?
Si sam notri? –Ukanili so me in me pustili zgniti tukaj.
Kdo? O čem govoriš? –Družba, nekaj ni v redu.
Nekaj je narobe! –Spustite me noter.
Ribja palčka, kaj počneš?
Poglejte ga! Hoče, da vidite! Spustite me noter!
Premočan je!
Spustite me noter! –Sranje!
Charlie! –Pizda!
Charlie, čakaj!
Poglej, Charlie. Prečudovito je.
Charlie? –Charlie!
Charlie!
Sranje. –Pizda!
Iti moramo.
Iti moramo. Pridi.
Prosim, spustite me noter. –Kako je lahko tip še živ?
Spustite me noter.
Živjo, Felix.
Kaj vse ste prinesli.
Ptičke?
Zaznajo, kadar so bitja v bližini. –Kje je Charlie?
Še en roman, ki mi ga ne bo treba brati.
Rešil nas je, ti prekleti kreten!
Vem, kaj si vsi mislite o meni.
V zahtevku za ločitev je moja prva žena zapisala,
da bi, če bi mi rekla ogabnež, užalila ogabneže povsod po svetu.
Moja druga žena je rekla, da se ne boji več iti v pekel,
ker ne bi moglo biti huje kot zakon z menoj.
Dobro bi se razumela z njima. –Mogoče.
In nato je bila Lydia. V tretje je res šlo rado.
Bila je najprijetnejša oseba, kar sem jo kdaj srečal.
Toda jaz sem živ in ona ne. Veš, zakaj?
Ker sta v glavnem na svetu dve vrsti ljudi.
Kreteni in mrtvi.
Zveniš kot moj oče.
Zakaj? Je bil razumen človek, ki je modroval nevrednim bedakom?
Ja, tudi on je znal kreteničiti.
In kot ti je tudi on svojim dejanjem pripisal nek globlji smisel,
zapletene teorije zarote in zmoto drugih, čeprav se je on motil.
Ampak ko sva s sestro ugotovili, da je bil to samo izgovor,
da je z družino ravnal kot z drekom,
nama je bilo življenje lažje. –Veš, med nama pa je ena razlika.
Jaz se ne motim.
Kot rit in srajca.
Sem tudi videti kot on?
Ne.
Ni bil čeden? –Ni to, samo …
… lase je imel drugačne. –Lase?
Imel jih je.
Ne smem. –Daj no, svet gre v maloro.
Požirek viskija ni katastrofa, kaj praviš?
Upam, da se motiš.
O kretenih in mrtvih.
Upam, da to ni vse.
Na upanje, da to ni vse.
Zapri garažo. –Takoj.
Čakaj.
Zaprite oči.
V redu. Zaprto je.
Prasca.
Kje je avto? –Družba, kje sta Lucy in Felix?
Jebenti.
PO 24 URAH NA REKI
Nehala si veslati. –Samo počivam.
Koliko še? –Nekaj ur.
Malorie!
Malorie! Malorie!
Na pomoč!
Si v redu? –Zebe me.
Vem. Počakaj.
Ne, ne! Vsa hrana in odeje!
Prekleto!
Oprosti. –Ne, ni …
V redu …
Zebe me. –Ogrejva te, prav?
Ogrni se s tem. Imejta preveze čez oči.
Sta slišala?
Lezita na dno čolna.
Bodita tiho. Ptice bom pustila pri vama.
Pokrila vaju bom. Bodita tiho in ne zapuščajta čolna.
Ne zapuščajta čolna!
Sranje.
Malorie.
Malorie je v težavah.
Malorie?
Rekla sem, da ostanita na čolnu! Ne razmišljajta!
Ubogajta me, drugače bosta umrla! Razumeta?
Če se mi kaj zgodi, mi ne hodita na pomoč! Rešita se!
Razumeš? Reci! Če se mi kaj zgodi, kaj storiš?
Rešiš se! Reci!
Rešim se. –Rešiš se!
Ne morem vama zaupati!
Konec sveta nas sili v določena dejanja.
Ni konec sveta. –Res?
Občutek je tak.
Ob koncu mojega službovanja v Iraku smo bili nastanjeni v neki vasi.
Morali smo patruljirati po ulicah in skrbeti za varnost vaščanov.
Nekega jutra smo videli
očeta, ki je hodil s štirimi otroci.
Zato sem ustavil, da bi se prepričal, da je vse v redu.
Izvedel sem, da je peljal svoje otroke v šolo.
Sredi vsega tistega kaosa
je spremljal otroke v šolo.
Zato smo mu sledili.
Dan za dnem
smo ga spremljali.
To je postala naša rutina.
Ko je bil čas, da se vrnem domov, mi je dal verižico.
Rad si domišljam, da še vedno spremlja otroke v šolo.
Me kdo sliši? Halo?
Tukaj Malorie. Me kdo sliši? Halo?
Halo? Testiram.
Je kdo zunaj?
Me lahko slišiš?
Testiram. –Ali imaš prevezo?
Imaš. Je odeja zataknjena?
Pridi skozi. Hitro. –Hvala. Tukaj je moja preveza.
Hvala vam. –V redu je. Počakaj.
Malorie! –Lulat moram.
Olympia, kaj počneš? –Malorie! –Kaj počneš?
Kaj se greš? Na tla! –Samo strah ga je.
Strah ga je. –Tom, preglej torbo.
Pridi sem, Olympia.
Kdo si? –Kdo je to?
Tom, imam ga na muhi. Preglej torbo.
Kdo je to? –Strah ga je.
Kdo si? –Kako je prišel noter?
Tiho, Olympia! Kdo si? –Spustila sem ga noter.
Neznanca si spustila v hišo! –Žal mi je.
Na smrt je bil prestrašen! –Si trčena?
Prav. Prosim … –Ime mi je Gary.
Živim v mestu. Ko so prišle te stvari,
smo s kolegi pobegnili z vlakom, ker smo mislili, da bo varno.
Prosim, dovolite mi ostati. Iščejo me.
Kdo?
Ne verjamem mu. Laže. –Kdo te išče?
Laže. –Prisežem. –Zakaj si tukaj?
Šli smo se potuhnit v hišo mojega kolega.
Vse je bilo v redu, dokler niso vdrli.
Bitja ne vdirajo v hiše. –Ne bitja, tisti psihopati.
Psihopati iz Northwooda.
Kje je Northwood?
To je umobolnica za nore kriminalce.
Lepo je vedeti, da jih spuščajo ven.
In potem? –Odvlekli so nas ven
in nam odprli oči, da bi videli bitja.
Kaj?
Si jih videl? –Ne.
Moj prijatelj je zbil nekaj teh ljudi na tla
in ostali smo pobegnili.
Bežal sem, dokler nisem prišel sem.
Trkal sem na vsa vrata in nihče ni odprl.
Dokler jih niste vi.
Hvala.
Ptice.
Najhuje je bilo, da ti ljudje
niso nosili prevez. Kot da jih niso potrebovali.
Toda bili so zunaj. Morali so jih nositi.
Ti ljudje ne.
Na te norce ni imelo vpliva. Hoteli so videti.
Bili so veseli. Bili so tako srečni.
Rekli so, da morajo vsi videti.
Čakaj.
Vstani in odidi ven. To ni sirotišnica.
Lepo, da si nas obiskal. Veselilo nas je.
Zdaj pa odjebi.
In kdor se ne strinja s tem, naj gre z njim.
Ven! –Douglas, to je umor. –Ne! To je umor!
Prosim … –Puščanje tujcev v hišo!
Vsak kontakt z zunanjim svetom nam je prinesel smrt.
Lydia, Greg, Charlie.
Če hočete rešiti ljudi tam zunaj, pojdite.
Tujcev ne bomo več spuščali sem.
Ne, dokler sem živ. Ne bom ponavljal, izgini …
Hvala.
Spal boš v garaži.
Vrata sem odprla samo zato, ker sem se spomnila,
kakšen je bil občutek zunaj.
Če me ne bi spustili noter, bi …
Zdi se mi, da sem samo v breme. –Nič bolj nisi breme kot jaz.
To ni res. –Je. –Nisi pomehkužena kot jaz.
Razvajena sem.
Moji starši in mož so mi vedno v vsem ustregli
in zaradi vse te ljubezni sem se pomehkužila.
Mene so vzgojili volkovi, zato si lahko srečna.
Če se mi kaj zgodi,
poskrbi za moje dete. Prav?
Ne, ne. Tvoj dojenček je. –Malorie.
Obljubi mi. –Nič se ti ne bo zgodilo.
Obljubi mi, prosim.
V redu. Seveda.
Kaj je to?
Če bi ti kar povedala, se ne bi trudila s to vrečo.
Našla sem jo v trgovini.
Ljubka je.
Hvala. –Ni za kaj.
Vem, da ni ravno sanjsko darilo za bodočega starša.
Ne, popolno je.
In ko bo tvoj otrok dovolj star, mu jo lahko daš.
Hvala.
PO 38 URAH NA REKI
Reka teče hitreje. Čas je za sestanek.
Pogovoriti se moramo o brzicah.
Na brzicah voda postane zelo nemirna in hrupna.
Zelo so nevarne. To bo naš najtežji podvig do sedaj.
Ko jih dosežemo, bo eden od vaju imel pomembno nalogo.
Nekdo bo moral gledati.
In oseba, ki bo gledala,
mi bo morala povedati, kam naj zavijam.
Če bom jaz gledala, nam ne bo uspelo.
In če kaj vidimo? –Bom jaz!
Ne, ne. Jaz bom določila, kdo bo gledal.
Jaz se bom odločila.
Jaz bom rekla, kdo bo gledal.
Testiram. Halo? Je kdo zunaj?
Testiram. Ena, dve, tri. Halo?
Obožujem to pesem. –Jaz tudi. –Jaz tudi.
Nikoli je še nisem slišala.
Lahko je samo lažni alarm, ne?
Pojdiva gor v spalnico. Potrebujeva brisače, gobe,
škarje in veliko vode.
V redu je.
Počasi. Držim te.
Škarje so v predalu pri tvoji levi roki.
V redu, otrok prihaja. –Niti pod razno.
Prihaja.
Pridi z menoj. –To ni res.
Pa je. Pridi.
Moram po vodo. –Bova poskrbela za vodo.
Takole.
Odlično vama gre. –Tiho!
Še enkrat potisni.
V redu je.
Fantek je.
Ne.
In tvoja teta je mislila, da boš deklica.
Novinec! Spusti me noter!
Pridi odpret vrata! Daj no!
Spusti me ven. Kaj počneš?
Kaj?
Kaj počneš?
Gary?
Gary!
Tom! Ptice je dal v zamrzovalnik! Sem ti rekel, da je nor!
Tom, pojdi po puško! Nor je!
Kaj klinca počneš? Spustili smo te v hišo …
Ne! Pizda!
Pizdun! Sem vedel, da si utrgan!
Pezde! Rešili smo te!
Še malo. –Tako.
Ja! Ja!
Uspelo ti je, mama.
Živjo.
Kako lepo. –Kaj se dogaja spodaj?
Smem videti?
Tako čudovito. –Hvala vam.
Smem videti tvojega?
Hvala.
Poglejte tole.
Poglejte.
Olympia, zakrij si oči! –Mar ni lepo?
Zakaj to počneš? Gary, prosim, nikar!
Glejte. –Gary, prosim, ne.
Pokaži otroku. –Ne, Olympia.
Zakrij otrokove oči! Olympia!
Vidite?
Pokaži dojenčku. –Olympia, daj mi otroka.
Nisi tako slab. –Olympia, naj vidim otroka.
Otroku zakrij oči. Daj mi za trenutek otroka.
Olympia, naj ga primem za trenutek!
Samo za trenutek! Prav?
Trenutek! –Glejte.
Glejte!
Glej!
Ne! O, ne! Prosim, ne!
Glej. Glej. –Ne, ne.
Malorie.
Daj mi otroka.
Daj mi ju.
Daj mi jih, drugače jih bom vzel.
Hej, kreten!
Kaj počneš tukaj?
Si prišel gledat?
Odpri oči.
Ne boj se.
Poglej me. Poglej me. Poglej me!
Žal mi je.
Žal mi je, da nisi videl.
Čudovito je.
Tako čudovito.
Žal mi je.
Očistilo bo svet.
Prosim, ne. Ne stori nam žalega. Ne hodi sem.
Prosim.
Prosim, nikar …
V redu je.
PET LET KASNEJE –Poslušajta zvok.
PET LET KASNEJE –Poslušajta jakost zvoka.
Poslušajta tole.
Poslušajta.
Če je zvok glasnejši, sta na odprtem.
Toda če so tišji, je nekaj zelo blizu.
Prosim, kdorkoli. Halo?
Halo?
Poglejte.
Tukaj ni ničesar.
Pojdimo drugam. –Čas je že.
Kaj je narobe? –Slišala sem jih.
Kaj?
Nekaj vozačev.
Tistih, ki se vozijo z avti, kot da nimajo prevez.
V redu.
Ne greš več sama ven.
Prav.
Kaj je to?
To bi bil opozorilni sistem za otroka. Če bosta v težavah, bosta pozvonila.
Dobro. Lepo.
Kaj pa to?
To je … izključno za preživetje. –A tako?
Halo?
Me kdo sliši?
Testiram. Nas kdo sliši? Prosim, odzovite se.
Halo? –Halo.
Kdo je? –Ime mi je Rick.
S kom govorim?
Jaz sem Tom. –Imamo oporišče
z dovolj zalogami …
Imamo skupnost. Tukaj je varno.
Smo ob ustju reke. Kje ste vi?
Ne odgovarjaj.
Blizu Pikeovega kamnoloma. –Jezus.
Daleč ste. Koliko vas je?
Štirje smo.
So z vami otroci? –Ne dogovori mu.
Ne. Zakaj?
Ker najhitreje pridete sem po reki in z otroci vam verjetno ne bi uspelo.
Čakajte, po reki?
Plujte s tokom navzdol, kolikor daleč gre.
Ostanite na vodi, dokler ne pridete do brzic.
Tam je voda hitra. Nevarno je.
Imeli smo nekaj žrtev.
Oprezni bodite.
Kaj to pomeni? –Kako to mislite?
Morali boste gledati.
Ne bo šlo. –Rick, imeli bomo preveze.
Veseli me, da to slišim. Nekdo se bo moral …
Potovali boste dva dni.
Prinesite zalog za več dni. –Kako vas najdem po brzicah?
Slišali boste ptice. Veliko jih imamo.
Sledite čivkanju. Ob majhnem nasipu boste našli zid z vrati.
To je naša …
Kaj je tam? –Kaj si rekel, Rick?
Rick?
Morda je pristno. –Ne. –Mogoče je res.
"Mogoče" ni dovolj dobro. –Rick nam lahko pomaga.
In če je eden od njih?
Vedel je za ptice. –Gary je vedel zanje
in jih je dal v zamrzovalnik. Ne morem verjeti, da razmišljaš o tem.
V nobeni hiši ni več hrane. Moramo drugam.
Misliš, da tega ne vem?
Ko sem bil majhen, smo imeli takšen čoln.
Vsako pomlad smo ga odnesli na jezero.
Všeč bi vama bilo. Tam so bila drevesa, rože.
Voda je bila topla, na nebu so bili oblaki.
Igrali smo se v vodi. Vsi otroci.
Tekli smo po obali. –So bili na svetu tudi drugi otroci?
Tako kot ti.
Nekoč smo videli ogromen hrast. Bil je večji od te hiše.
Nisem mogel videti njegovega vrha.
Vesta, kaj smo storili? –Splezali ste nanj.
Ja. Splezali smo do vrha.
Vesta, kaj smo videli tam? –Deček! Deklica! Čas za spanje.
Ampak Tom pripoveduje. –Mal, skoraj smo že končali.
Ne bom ponavljala. Pridita.
Deklica, pridi.
Takoj zdaj! Pridi.
Takoj zdaj!
V posteljo!
Kaj počneš? –Kaj ti počneš?
Mislita, da bosta zunaj plezala po drevesih z drugimi otroci
in gledala metulje in rože! –Zgodba je.
Ni zgodba! Laž je! Ker ne bosta plezala po drevesih!
Ne bosta imela prijateljev! Zakaj ju prepričuješ v to?
Ker morata v nekaj verjeti. Čemu drugače vse to?
Da preživita! –Preživetje ni življenje!
Če te bosta poslušala, bosta umrla!
Življenje je več kot resničnost. Je sanjanje o tem, kaj bi lahko bilo.
Moraš jima obljubiti neuresničljive stvari.
Moraš ju imeti rada vedoč, da ju lahko kadarkoli izgubiš.
Zaslužita si sanje, ljubezen, upanje. Zaslužita si mamo.
Zaslužita si mamo.
Nisi jima dala imen. Imenujeta se Deček in Deklica!
Pomisli. –Vsako odločitev sem sprejela zanju.
Čisto vsako.
Veš, kaj sem videl?
Na vrhu drevesa?
Videl sem gnezdo.
In pet ptic, ki so sedele na vrhnji veji.
In potem so odletele.
Imam jo. Sedita.
Varno je. Pridite noter.
Saj ni res. –Verjetno so postani.
Pridi.
Takšni so mi všeč. –Oprosti.
Žal mi je. –Meni tudi.
Otroka.
Takšen okus ima jagoda.
Kaj je to? –Tiho.
Je kdo doma?
Odpelji otroka zadaj ven. Zamotil jih bom.
Če me ne bo domov čez 15 minut, odplujte po reki.
Ne bom te zapustila! –Mal.
Ne bom te zapustila. –Poslušaj.
Ljubim te.
Ljubim te. Pojdi. –Ne! –Pojdi. Prosim.
Bodita pridna. Pojdite!
Prihajam ven!
Pozdravljen, prijatelj. –Vam lahko pomagam?
Mislim, da ne. Mi lahko pomagamo tebi.
Ne. Pojdite!
Snemi prevezo. –Ne bližajte se!
Ne premika se.
Tam so ženska in dva otroka.
Prihajajo.
Ne bodo ti storili žalega. –K vragu!
Ravno obratno.
Čudovito je, prijatelj.
Poslušajta me. Ne bom ponavljala.
Na potovanje gremo. Težavno bo.
Morala me bosta ubogati, drugače nam ne bo uspelo.
Razumeta?
Kje je Tom?
Ne bo šel z nami.
PO 42 URAH NA REKI
Čas je. Čas je.
Se spomnita brzic?
Blizu so. Zelo je nevarno in skoznje lahko usmerjam čoln le na en način.
Nekdo mora gledati. –Jaz bom.
Jaz bom odločala. Samo trenutek mi dajta.
Bom jaz.
Ljubim te.
Nihče ne bo gledal.
Prevežita si oči.
Dajmo, na kolena. Ostanita pri tleh. Držita se.
Ne premikajta se.
Močno se držita. V redu bomo.
Pazita!
Držita se!
Deklica! Deček!
Deklica? Deček?
Malorie!
Deček!
Še me kliči! –Pomagaj!
Malorie! –Še me kliči!
Tukaj sem! –Malorie!
Prihajam. Kje si? –Malorie.
Kje je Deklica? Deklica?
Še zvoni! Slišim te!
Še zvoni, Deklica. Kar zvoni.
Pridna si.
Dobro. Vstani.
Dobro, dobro.
Pridna punca. Slišita ptice?
Tja gremo. Sledimo čivkanju.
Ostanita za menoj.
Tepka. Hej, tepka.
Odpri oči, Malorie. Tepka, tukaj sem.
Ne, ne. Nisi.
Ne, ne …
Malorie, poglej me.
Poglej me. Malorie, poglej me.
Poglej me! –To ni resnično.
Ni resnično.
Malorie? –Malorie?
Malorie?
Malorie. Malorie.
Poglej me, Malorie. –Deček. Deklica.
Malorie. –Ne premikajta se! Ostanita, kjer sta!
Odpri oči.
Malorie, odpri oči.
Deček, Deklica, kje sta?
Pridi z menoj. Poglej me.
Potrebujem te. Poglej me. –Res smem sneti prevezo?
Deček! –Je varno?
Ne, to nisem jaz!
Ne, ne! Ne snemaj preveze!
Deček, to ni resnično! Ne snemaj preveze! Poslušaj me!
Poslušaj moj glas! To je moj glas!
Deklica, pridi z menoj. Poglej me.
Snemi prevezo. –Ali ni nevarno?
Ne, ne! Tukaj sem! Ne snemaj preveze!
Poslušaj me! –Malorie. –Kaj? ne!
Prosim, odpri oči. –Ne! Deklica, pokliči me!
Prelepo je. –Pokliči me! Kje si?
Deček! Deklica! Kje sta? Ne vzemite mi otrok!
Še zvoni.
Kar zvoni.
Kar pozvoni. Mojbog. Imam te.
Vse je v redu. Kje je Deklica?
Kje je? Deklica!
Kje je Deklica?
Boji se te. –Kaj?
Boji se te.
V redu je.
Tako mi je žal.
Tako mi je žal, ljubica.
Motila sem se. Ne bi smela biti tako stroga.
Morala bi dovoliti, da se igrata.
Morala bi pustiti Tomu dokončati zgodbo.
Ko je splezal na vrh tistega ogromnega hrasta,
je videl prelepe reči. Videl je na stotine otrok, ki so se igrali.
Na stotine. In videl je ptice
vseh mogočih barv in nas.
Z vrha nas je videl. Videl nas je skupaj.
Moramo ostati skupaj. In to ni samo zgodba.
Toliko stvari vama hočem še pokazati.
Hočem, da vidita čisto vse.
Toda vsi skupaj. Zato hočem, da prideš sem, prav?
Pridi k meni. Prav?
Tako vaju imam rada.
Moramo najti ptice.
Poslušajta čivkanje, prav?
Poslušajta ptice.
Malorie!
Bodita tiho.
Malorie, vem, da te je strah, ampak jaz sem.
Prosim. Kje si, Mal? Pomoč potrebujem!
Malce pokukaj in me najdi.
Pridita.
Hitro.
Kje so ptice?
–Tamle.
Ne slišim ptic! –Preglasno je! Prehrupno je!
Malorie, preglasno je!
Tja!
Pazita, stopnice!
Je kdo tam?
Prosim, odprite vrata!
Ime mi je Malorie! Imam otroka.
Poiščite Ricka in mu povejte, da smo sledili reki in pticam.
Malorie!
Na pomoč! –Poglej me, Malorie!
Poglej me, Malorie!
Malorie!
Samo otroka vzemite!
Vzemite otroka! Samo otroka sta! Prosim!
Prosim, odprite! –Poglej me!
Naj pogledam tvoje oči!
Prav.
V redu je.
Vsi so v redu.
Pojdite po Ricka.
Malorie? –Ja.
Jaz sem Rick. Pridite.
Kar za menoj.
Varni ste.
Lahko snamete preveze.
ŠOLA ZA SLEPE
Pridite.
Ptice. –Ljudi z vidom opozarjajo na prisotnost bitij.
Ni veliko, je pa nekaj.
Prinesel vam bom suha oblačila.
Kaj pravita na to, da izpustimo ptice?
Storimo to?
Malorie?
Malorie Hayes? –Dr. Lapham.
In kako je ime vama? –Deklica. –Deček.
Pravzaprav
je tvoje ime Olympia.
Tako se je imenovala najprijetnejša punca, kar sem jih kdaj poznala.
In tvoje ime
je Tom.
Tom.
In jaz sem njuna mama.
Bi se šla igrat z ostalimi otroci? –Bi se šla igrat?
Bi se šel igrat?
Hvala vam.
Prevod: www.Fakute.com