NETFLIX UVÁDÍ
Našli jsme si místo, ohrazený areál.
Jsme komunita.
Je tu bezpečno.
Kolik vás tam je?
Máte tam nějaké děti?
Nejrychleji se sem totiž dá dostat po řece,
a s dětmi by to bylo obtížné.
Poslouchejte mě. Řeknu to jenom jednou.
Jedeme na výlet. Bude to drsné.
Bude se zdát, že to trvá věčně,
takže bude těžké zůstat ve střehu.
A ještě těžší bude zůstat potichu, ale musíte zvládnout obojí.
Musíte dělat všechno přesně tak, jak řeknu, jinak to nezvládneme.
Rozumíte?
Za žádných okolností si nesmíte sundat pásku z očí.
Pokud zjistím, že jste si ji sundali, ublížím vám.
Rozumíte tomu?
Je chladno, tak bereme deky.
Máš svého psa, Chlapče. Děvče, ty kočičku.
Tohle je prostě jenom místo. Nic víc odsud nepotřebujeme.
Rozumíte?
A na řece žádný řeči.
Musíte co nejpozorněji poslouchat.
Když se bude něco ozývat z lesa, povíte mi to.
Když něco uslyšíte na řece, povíte mi to.
Ale nikdy, v žádném případě, si nesundáte pásku z očí.
Když to uděláte, zemřete.
Rozumíte?
Neboj se.
Jdeme.
Tak jo.
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm.
Dvacet osm, 29, 30. Tudy. Dobře.
Třicet jedna, 32, 33.
Kde to je?
O PĚT LET DŘÍVE
- Já jsem to poslouchala. - Jo, lidi na ulici taky.
Obchod byl plný. Zřejmě to bude vážné.
Páni, ty tady nemáš vůbec nic k jídlu.
- Co má být vážné? - Děláš si legraci?
- Nedělám. - Pusť si zprávy, trubko.
Trubka.
- Jaký kanál, trubko? - Jakýkoliv.
...letiště a vlakové stanice byly uzavřené.
Ulice jsou plné lidí, kteří prchají z města autem i pěšky,
zatímco svědci hlásí nevysvětlitelné hromadné sebevraždy.
První zaznamenali v Rumunsku, nyní se šíří Evropou až na Sibiř.
OBČANÉ EU SE MAJÍ VYHÝBAT VEŘEJNÉ DOPRAVĚ
Počet obětí je odhadován na desítky tisíc.
...zatím nevíme, co hromadné sebevraždy v Evropě a Rusku způsobuje.
Očití svědkové to popisují jako psychotické chování.
Naše zdroje tvrdí,
že se nejedná o patologické či virové onemocnění.
Americké úřady radí veřejnosti, aby zachovala klid.
Prozatím nebylo potvrzeno...
Týká se to Ruska, tak...
Zkus to říct ustaraným matkám s dětmi, které řeší všechno.
Když to zmiňuju, zrovna jsem mluvila s mámou.
Jak to, že jí o tobě musím pořád informovat?
- Proč se bavíte o mně? - Přece nebudu mluvit o sobě.
Ve tři se jdu podívat na arabský chov v Sausalite.
Tak tohle neslyšíš každý den.
- Chceš jít? - Nemůžu, jdu na gyndu k Dr. Laphamové.
- Laphamové, kdy? - Bože.
Proč máš tak vysoký hlas, když se nadchneš?
- Hodím tě tam. - Ne, to nemusíš.
Půjdu s tebou. Třeba uvidíme děťátko.
Nebo to můžu zrušit a půjdeme se podívat na koně.
Ne. Vyprdni se na koně.
Páni. Taková jízlivost.
Co ty na to?
Vidím tam spoustu lidí,
kteří jsou neuvěřitelně osamělí.
Ta osamělost je podružná.
Je to o neschopnosti lidí vytvořit si pouta.
Jaká pouta máš na mysli?
- Můžeš uhnout? - Malorie.
- Poodstup. - To už jsme řešily.
U tebe to tak nebude.
S dítětem je to jiné, jedná se o okamžitou lásku.
- Tak tomu u mě nebude. - Ale ano.
- Kdepak. - Měla by ses bát samoty,
ne tohohle.
Ty bys totiž potřebovala vypadnout a jít mezi skutečné lidi,
ne pořád tvrdnout doma. Nikam nejdeš.
A proč bych měla? Nákupy mi nosíš ty.
- Vypadni. - Ani se nehnu.
- Ale hneš. - Nehnu.
- Proč ne? - Protože to tu miluju!
Vím, že ti trvalo, než jsi našla ten pravý ateliér.
A že poté, co odešel Ryan, toho uděláš mnohem víc.
Ale... Dobře, už žádní spolubydlící.
Ryan nebyl spolubydlící.
Ukázalo se, že tak trochu byl.
Tady ani dítě vychovávat nemůžeš. Kam bys ji dala?
Jak víš, že je to ona?
Přání je otcem myšlenky.
Promiň, to je práce. Dej mi vteřinku.
Ahoj.
Jo.
Hned ti zavolám.
Cože?
Pořád nechcete znát pohlaví?
Mám se připravit o překvapení, doktorko? Ne.
Jak se cítíte? Spí se vám lépe?
Těžká otázka.
Ani před tímhle se mi nespalo dobře.
Říká se tomu těhotenství. Nebojte se to říct nahlas.
Nevíte, paní doktorko, že pokud něco nepřijmete,
tak to prostě není?
Vážně? To jsem netušila.
- Když otěhotní kůň... - Zase kůň.
Vy koním rozumíte?
Když kůň otěhotní, ví to okamžitě.
Opravdu?
Změní způsob příjmu stravy i chůze.
Kouše všechny ostatní koně, kteří se příliš přiblíží.
- Škoda, že nejsme koně. - To teda jo.
Být koněm by bylo super. Měli bychom matku,
která by nás i vychovala,
a otce na nějaké vzdálené farmě.
Počkat. Náš otec žil na vzdálené farmě.
- To je pravda. - Je to tak.
Jsme chudinky.
Měly bychom si dát oběd, láhev vína a litovat se.
Konečně říkáš něco normálního.
- Dobrý. - Tohle říkáte přede mnou?
My to tak nemyslely.
Malá sklenička růžového přeci té fazolce neublíží.
Já ale slyšela slovo „láhev“.
Na fazolku byste měla zapomenout,
protože vaše dítě je už velké jako malý meloun.
Malý meloun!
Vím, že je těžké milovat někoho, koho ještě neznáte.
To je moc hezké.
Nechtěla byste to dát do rámečku? Lidi by si to věšeli na zeď.
- Mohla byste to prodávat. - V suvenýrech.
Budete mít dítě, Malorie.
Brzy se já, vy, Jessica a pár porodních asistentek
uvidíme ve druhém patře. Můžeme vymýšlet dál.
Jen tentokrát nezamíříte domů sama.
Já vím.
Ale jestli dítě nechcete,
existuje spousta párů, které čekají na adopci.
Nemyslím to zle. Můžete se rozhodnout podle libosti.
Ale rozhodně to nemůžete ignorovat a doufat, že to zmizí.
ZVAŽUJETE ADOPCI? TĚHOTENSTVÍ MŮŽE BÝT MATOUCÍ.
Jak ti je?
Mám se skvěle.
Ty zvracíš?
Běž do auta.
Jsou v tom kusy?
Ne, bylo to hodně řídké a výrazně čiré.
Počkej v autě, jo?
- Na chodbě. - Uvolněte cestu.
Pomoc, ochranka!
Pomoc. Potřebuju pomoc!
Přestaňte!
- Uklidněte se. - Kód šedá. První stupeň.
Uklidněte se. Ochranka!
- Cítíš se líp? - Už to probíhá.
Máš to na sobě?
Ta věc z Ruska, ze které ti hrabe, je tady.
- Co? - Můžeš prosím tě...
Počkejte!
- Uvnitř nemocnice. - Bože. Jeď!
Jeď!
Jedeme rovnou do Santa Rosy.
Můžeš zůstat u mě, dokud ta hrůza nepřejde.
- Nemám tu oblečení. - Vezmeš si něco mého.
Nejsem zrovna kovbojská holka.
Zrovna teď budeš řešit, co máš na sobě?
Když myslím na blbosti, tak mě to uklidňuje.
- Sakra. - Co?
Stojíme uprostřed silnice.
- Zastav. Objeď to. - Pohyb. Pusť mě.
Je to čím dál horší. Mimo silnice a na koni
ti bude daleko líp, to mi věř.
- Proboha! - Do prdele.
Lidi se musí přestat chovat jak idioti.
Ježíš, Jess. Prostě jeď.
Nebudu riskovat s těhotnou v autě.
Tak už jeď!
Nech mě řídit. Já z tebe šílím.
- Víš co? - Zvládnu to sama.
- To nezvoní můj. - Mám mobil na zadním sedadle.
- To volá šéf a chce vědět, kde jsem. - Uklidni se.
Kam sis ho dala?
Panebože. Co to kurva je?
Co jako?
Co tím kurva myslíš?
Slyšíš mě? Na co se to díváš?
Co jsi viděla? Mluv se mnou. Cos myslela?
Co to děláš? Bože, Jess. Nech toho.
Co to... s tebou je? Ne. Přestaň!
Ne!
Nech toho!
Jess, co to do prdele děláš? Prosím tě, nech toho, Jess.
Krucinál! Prosím tě přestaň!
No tak!
- Lydie, co blbneš? - Je těhotná.
Lydie, nedělej to. Vrať se.
Je těhotná.
Stejně jí nepomůžeš.
Dělej, pojď dovnitř!
Dobře.
Vstávej, zlato. Pojď.
Mami?
Prosím neodcházej.
Nechoď, prosím.
Sklopte oči.
Otevřete. Mám tady těhotnou.
- Otevřete ty dveře! - Ne.
Otevřete! Policie!
Neotevírej.
- Policie! Kurva otevřete! - Promiň...
ale je to můj dům.
Pojďte. Rychle!
Jdeme. Jste v pořádku?
Je vám něco?
Šla vám pomoct.
A teď je fuč.
Nechme toho. Všichni jsme z toho vyděšení.
- Je mi to moc líto. - Pojďte dál.
Moc mě to mrzí.
No tak.
- Je někdo zraněný? - Má někdo signál?
- Nemáte tady Wi-Fi? - To nemám.
MASOVÉ SEBEVRAŽDY
Tak dělej.
- Nefunguje to. - Musím zavolat dětem.
Ne, nic.
- Zlato? - Nic. Nemám signál.
- Jsou doma? - Promiňte.
Mami, zavolej mi hned, jak to půjde.
Něco... Haló?
Dojebe to nervovej systém.
Vídám to u svých zákazníků už týdny.
Hele, víte, že jsem polda?
Jste z akademie. Ještě nejste policistka.
Ať je to cokoliv, určitě brzy někoho pošlou.
To nehrozí. Jediné, co se stane, je, že tady všichni pochcípáme.
Jedná se o typickou biologickou zbraň.
Severní Korea nebo Írán.
Douglasi, oni zatím nevědí, co to je, jasný?
Musíme se uklidnit.
- Fakt? - Jo.
Prosím.
Jsme v hajzlu.
Asi jsem to slyšela.
Běželi jsme ulicí a přísahám... že jsem něco cítila.
- Slyšela jsem to. - Viděla jste to? Co to bylo?
Nevím. Ale bylo to tam.
- Neviditelná bytost? - Jo.
Jsme naprosto v prdeli.
Museli zveřejnit nějakou fotku nebo video.
- Já nic neviděl. - Můj tým to viděl.
Cože?
Kopali jsme základy
a najednou si náš dodavatel lehl pod buldozer.
Pak další člověk vjel s náklaďákem do příkopu a zlomil si vaz.
Podle mě to je tak, že když se na to díváš,
tak zešílíš, anebo máš nutkání si ublížit.
Ne, máš nutkání se zabít.
Takže se na to...
- Do hajzlu. - ...stačí podívat.
- Pak spácháš sebevraždu. - Jak to?
Zavřete okna! Zavřít!
Všechny je zatáhněte.
Rychle a všichni.
Děkuju, Ježíši.
Andy, Bailey, slyšíte mě?
Tati? Co je ta věc venku?
- Bailey! - Bailey.
Bailey!
- Když půjdete ven, umřete. - Mám tam děti!
- Pohyb! - Nemáte šanci k nim dojít!
Vysílají. Zesil to.
Prezident vyhlásil stav nouze
a uzavřel všechny hranice.
Nevycházejte, opakuji, nevycházejte ven.
Nepoužívejte sociální sítě. Využijte rádi...
Co se to kurva děje?
- To je konečná. - Co prosím?
Konečná stanice.
Lidstvo bylo souzeno a odsouzeno.
- Souzené kým? - Každý jim říká jinak.
Světová náboženství a mytologie zmiňují démony i duchy
v hojné míře.
Lidi, kteří je viděli,
je vždycky popisují jako
subjekt, který ve vás vyvolá obrovský strach...
nejhlubší smutek či pocit marnosti.
To je kravina. Náboženský řečičky.
Hele, to není kravina. Jsou to skutečné příběhy, fakta.
Mají různé formy.
Známe Aka Manah, Varios Daeva z pradávné zoroastrijské legendy.
Pak je tu Surgat ze starověkých křesťanských okultních vír,
který mohl za to, že těhotné ženy viděly své nenarozené děti jinak,
třeba jako humry nebo pavouky.
Taky Huli-jing z Číny nebo Puca z keltské mytologie.
Odlišná jména, ale všechno stejná věc.
A co to znamená?
Náš konec.
Charlie, tohle ses naučil při práci v supermarketu?
- Ne, studuju to už roky. - Na vysoké?
Ne přímo na vejšce, ale...
na internetu.
Tam se dá najít všechno.
- Zrovna píšu román. - Jdi s tím do prdele.
Takže se nedá nic dělat, jen čekat, až zešílíme?
Armáda to má pod kontrolou a zvládne to.
Jen musíme počkat.
Ahoj.
Proč se neposadíte?
Ne, jsem v pohodě. Jen si potřebuju zavolat.
- Rozumím. - Jsem v pořádku.
Chápu.
- Telefony teď asi fungovat nebudou. - No jo.
Bolí vás něco?
Cože? Ne.
- Jestli třeba nemáte otřes mozku. - Jsem v pohodě.
- Dobře. - Nic mi není.
Tak jo.
Jeli jsme autem.
Ona pak něco zahlédla.
Já to neviděla, takže nevím, co to bylo. Pak najednou měla divný výraz v obličeji.
Jakoby...
Najednou byla smutná, což Jess nikdy nebývá.
Ne.
Vylezla z auta, vydala se na silnici...
Nemá sebevražedné sklony.
Nikdy by to neudělala.
Ale stalo se...
Pak mě spatřila ta žena,
která mluvila směrem ke svojí matce a...
Ta žena byla moje manželka.
- Jmenovala se Lydia. - Aha.
Na svou matku mluvit nemohla. Ta zemřela před deseti lety.
6 HODIN NA ŘECE
Haló?
Haló, slyší mě někdo? Haló.
Haló? Slyší mě někdo? Haló.
Je tam někdo? Jmenuju se Malorie.
Jsem na řece. Jste tam někdo?
Haló? Je tam někdo?
Slyší mě někdo? Haló.
Malorie.
Od té události uplynuly již tři dny.
Spojení byla přerušena.
Nedokážu se s nikým spojit.
Od vládních zdrojů nemáme žádné informace...
ale pokud nás slyšíte,
na základě mého zjištění, pokud nebudete vycházet
a dívat se na ty věci, měli byste být v pořádku.
Ven nechoďte.
Jakmile získám další novinky, budu vás neprodleně informovat.
Můj manžel je majetkový právník. Kterou oblastí se zabýváte vy?
- Bankroty. - Když se zrovna nesoudí se sousedy.
Na jak dlouho nám vydrží jídlo?
Už moc dlouho ne.
Někteří z nás totiž nechápou, co znamená příděl.
Douglasi, tvůj dům je hned vedle.
Až to sníme, můžeme se vydat k tobě.
Nedostali bychom se nazpět. Ty nerozumíš...
- Hele, Tome... - Dovnitř nikdo nesmí.
Uklidni se.
- Haló? - Dobrý den.
- Děláte velkou chybu. - Douglasi.
- Dobrý den. - Haló?
Jmenuju se Olympia. Potřebuju pomoc. Prosím.
- Neotevírejte sakra ty... - Pootevřu.
Kurva!
Tak moment.
Hej!
Odstupte.
Pokračujte.
Do toho.
Přineste mi deku.
Nad dveřmi jsou dvě světla.
Podám vám deku a vy je zakryjete.
- Dobře. - Jo?
Nechci, abyste se dívali.
- Zakryjte si oči. - Debilita.
Malorie, zakryj si oči.
A je to.
Až to budete mít, řekněte.
Je to bezpečný?
- Sklapni. - Prosím vás.
- Už jsem to zakryla. - Dobře.
Tak pojďte dovnitř.
Počkat.
V pořádku.
- Malorie. - Ano.
- Odložte tu zbraň. - Jo.
No jistě. Než někoho zabijete, vždyť s tím neumíte zacházet.
To nic.
Jak to...
že je vás tu tolik?
Vy jste...
Jste těhotná?
Ano. Mám rodit 1. října.
A co ty?
Na konci září.
Heleďte, pořád to tam venku řádí?
Jste sama?
Jo.
Můj muž je u Air Force a minulý měsíc ho povolali.
Snažila jsem se to řešit sama, jak to jen šlo,
ale měla jsem hlad a bála jsem se o miminko.
Nevěděla jsem, co mám dělat.
- Tady máte vodu. - Děkuju.
Tak jste odešla a náhodně klepala na dveře?
Bydlím jen blok odsud.
Super, tak se tu teď můžeme všichni starat o těhotné a hladovět.
Jen potřebujeme doplnit zásoby.
Nesmíme otevřít oči, tak asi nic neseženeme.
Jsme ve zkurvený pasti.
Možná ne.
Třeba vidíme líp, než si myslíme.
Co tím naznačujete?
Pojďte sem.
V okolí domu jsou rozmístěné kamery.
Pojďte se mnou nahoru.
Je to digitální signál.
Barevná škála znázorňuje teplotu objektu.
Neukazuje to konkrétně.
- Jen barvy na displeji. - Jo, ale i pouhý obraz pomůže.
Stejně nevíme, jak ty věci fungují.
Zobrazení nejsou přímá.
Pouhým okem nezjistíme, o co jde,
ale možná by se to dalo přetlumočit.
Pixely a teplo.
Co když to nezobrazí?
Dokud se na to někdo z nás nepodívá, tak to nezjistíme.
Děláte obrovskou chybu.
To není nic nového, Douglasi. Myslíš si to o všem.
Dřív nebo později bude třeba něco udělat.
Nevíme, jak dlouho půjde elektřina.
Musíte mi důvěřovat. Podle mě to půjde.
Dobře.
Když to půjde, můžeme to používat k doplňování zásob nebo...
Přesně.
Neutahuj to tolik.
Doufám, že víš, co děláš.
Ty i tvůj manžel jste dobří lidé.
Já jsem to tak...
nemyslel.
Díky, Douglasi.
Nemusíte to dělat.
Já vím. Nelamte si s tím hlavu.
- Tome, potřebuju ovladač. - Jo.
Tady to máš, kámo.
Proč se s ním soudíte?
Protože chtějí zbourat tuhle část domu
a postavit prosklené monstrum.
Jeho manžel je architekt.
Je to jeho majetek. Proč vás zajímá, jak s ním nakládá?
Protože dívat se na to budu já.
Ani náhodou.
Svět končí, zlato, takže nikdy nevíš.
Kde jsi, ty zmrde?
VITAMÍNY PRO TĚHOTNÉ
Tak, Gregu.
Soustřeď se.
Popisuje to konec světa.
Můj román.
Ale není to dětinský příběh, kde všichni nosí kuše
a zabíjejí se, aby přežili, nebo pobíhají obřím bludištěm.
Kdepak. Tenhle příběhu bude opravdový.
Napadlo tě někdy, že by to takhle mohlo vypadat?
- Gregu! - Můžeme jít dál?
- Co se děje? - Gregu!
Gregu, můžeme jít dál?
Nedívejte se!
Zakryjte si oči.
- Najděte monitor. - Gregu.
Gregu.
Postarám se o to.
Dobrá! Už můžete otevřít oči.
Já mu říkal, že dělá chybu.
Pojď.
Musíme jít.
Promiň. Moc mě to mrzí.
Nikdy se odsud nedostaneme!
Nikdo pro nás nepřijde.
Musíme jít.
Ahoj.
Myslím si, že bychom si měly být nablízku, kdyby...
Jasně.
Aspoň nebudeme osamělé.
V jednom blogu jsem četla o tom, že těhotné ženy
by měly vždy spát vedle někoho,
protože miminko to vycítí, když je matka osamělá.
Perfektní.
Máš už vybrané nějaké jméno?
Ne, ještě ne.
A co ty?
Holku jsme chtěli pojmenovat Ariel nebo Jasmína.
Já navrhovala Popelku, které bych říkala Elka.
A co na to tvůj manžel?
Jemu se líbí všechno, co mně.
Co tvůj manžel? Má nějaké oblíbené jméno?
Ne, jsem sama.
- Promiň. - Ne, to je dobrý. To nic.
A co tomu říká tvoje rodina? Musí být nadšená...
Hele, mohla bys mě na chvilku omluvit?
Hned se vrátím.
Pardon.
Pořád na to nemůžeš přestat myslet.
Ne. Nejde to.
Promiň.
Jsi v pohodě?
Jo.
Asi si to vyperu až ráno.
- Dobrý nápad. - Jo, asi jo.
Dobrou noc.
14 HODIN NA ŘECE
Haló!
Potřebujete pomoct?
- Klidně si sundejte pásky z očí. - Nesundavejte je ani za nic!
Mám tady jídlo. Děti vypadají hladově.
Lehněte si. K zemi!
Ahoj, děťátka.
Viděli jste někdy chocholouška?
Povím vám tajemství.
Jednoho jsem našel v lese.
Chápu, že máte strach. Není třeba se ničeho obávat.
Nechci vám ublížit. Pomůžu vám na břeh.
Sundejte si tu pásku z očí!
Já to viděl. Podíval jsem se pravdě do očí.
Sundejte si tu pásku.
Je to nádhera. Sundejte si to.
Tak sundejte to!
Očistí to svět!
Všichni to musí vidět!
Všichni to musí vidět.
Mám špatné zprávy.
Dochází nám jídlo a pomoc je v nedohlednu.
Musíme se nějak dostat ven.
Hele, možná vím, kde něco seženeme.
- Kde, Charlie? - V supermarketu Fields.
Když to začalo, tak jsem to tam pozamykal.
- To říkáš až teď? - Lepší teď než nikdy.
Děkujeme.
Musíme vybrat skupinu, která tam půjde.
Budeme mrtvý, než tam dojdeme.
- Děláš si srandu? - Já půjdu.
- Když jde on, já taky. - Jsi těhotná!
Když jdete vy všichni, tak já se taky přidám.
Co kdybych já šla teď, a ty potom příště?
- Přidávám se. - Cože?
- Jdeš na smrt. - Mám trénink, budu v poho.
Nelíbí se mi to. Neměl by chodit nikdo.
- Jsme čtyři. - Pět. Charlie jde taky.
Jak Charlie? Já nikam nejdu.
- Znáš bezpečnostní systém. - Ani za boha.
Sdělil jsem vám vše potřebné.
Nemusím vás vodit za ručičku, supermarket najdete.
Jen na něm cedule. A už jste tam byli.
Jednotlivé uličky jsou též značené.
Snad jen kdybyste neuměli číst.
- Prostě mě nepotřebujete. - Charlie. Bude to inspirace pro tu knihu.
Bereš? Bude to super.
Napadlo mě, že zatemníme všechna okna.
Bude to efektivní a bezpečné.
Slyšeli jste ho?
Chceš jet naslepo a bezpečně?
Nebude to naslepo.
Je tady GPS.
Výpočet trasy.
Pokračujte rovně.
Za půl míle odbočte doprava na Bay Street.
- Co to je? - Obrubník.
Prostě běžný obrubník.
Senzor není úplně přesný.
Tohle je jen zpomalovací práh.
Zabočte doprava.
- Sjeli jsme z cesty? - Ne, něco tam je.
- To asi bude nějaká dodávka. - Objedu to.
- Vyhni se tomu. - Jo.
Co to bylo?
Je tam někdo jiný, kdo řídí?
- Do hajzlu s tím. - Charlie, dýchej.
- Chci ven! - Charlie! Uklidni se.
Přestaňte na něj sahat.
- Podívej se na mě. Musíš být zticha. - Umlč ho.
Kurva! To nedáme.
Uklidněte se.
- Sakra! - Počkejte.
Počkejte, něco zkusím.
Držte se!
To nebude zpomalovací práh!
- Zaseklo se to. - Počkej.
Zabočte doleva.
Zpomal!
Dorazili jste do cíle.
Co to kurva je?
To máme po tom všem vylézt ven?
Bůh nás ochraňuj.
- Na tři. Raz... - Já můžu.
...dva, tři.
Co to bylo? O co se to zachytilo?
To byl jen sloup.
Tak jo. Kde jsou ty...
Dveře by měly být jen kousek od nás.
- Nevím kudy. - Nalevo.
Doleva.
Jsem mimo.
- No tak. - Nevím, jak dál.
- Tady je to. - Dobře.
- Jsi uvnitř? - Ne.
Počkejte, už to bude.
Fajn, hotovo.
Pojďte.
Dobrý. Jsme v obchodě.
Haló!
Zatáhnu okna.
Hned to bude.
Je to zabezpečený. Můžeme si to sundat.
Panebože.
Ty krávo.
- Kde jsou konzervy? - Ulička dvě.
- Toaleťák? - Pětka.
- Seru na to. Kde najdu chlast? - Sedmička.
Nezapomeňte, že máme málo místa. Berte trvanlivé věci a jen co je nutné.
- Kde je elektronika? - V šestce.
Šest, dobře. Díky.
Tohle uklízet nehodlám.
Super.
Jsem tak rád, že jsem šel s vámi.
Tohle je rozhodně to nejlepší místo na světě.
Jo. Bez legrace.
Nesu ti dárek pro miminko.
No tak dík.
Není zač.
Moje ségra už čeká čtvrtý, takže...
Pane bože. Musí být svatá.
Jo, to teda je.
Pokaždé jí sahám na břicho.
Je to uklidňující.
Jo, to je takový trik matky přírody.
Žije ségra v Sacramentu?
- Jo. - Jo?
A co ty? Kde jsi vyrůstala?
Na předměstí Stocktonu.
- Tak Stockton. - Jo.
- Chovali jsme koně. - Jako na ranči?
- Táta byl opravdickej kovboj. - Tam ses naučila...
- Co? - ...zacházet s puškou.
Jo. Měla jsem zajímavý dětství.
Stockton není zas tak daleko od Sacramenta.
Ne. Po 99 jsi tu hned.
- Po silnici číslo 99. - Dva jiný světy, co?
Bylo by lepší narazit na sebe někde jinde.
To jo.
Mohla jsem být vaše chůva.
Sexy chůva.
To říkáš jen proto, že stejně všichni zemřeme.
Možná.
Jak jste to mohli přežít?
Ahoj.
Nazdárek.
Jste takoví ospalí.
Pozor. Všichni zákazníci, nechť se dostaví do uličky číslo sedm.
Chci vám všem něco říct.
- Dámy a pánové... - Ano, Douglasi.
Rád bych využil této příležitosti a připil si na vás všechny,
protože všichni společně tady vytváříme naprosto unikátní...
konec světa!
Ptáčci.
Nemáte taky to nutkání?
Že bychom tady zůstali.
Je tu dostatek jídla i pití.
Ani za to nemusíme platit. Měli bychom tu zůstat napořád.
A co ti lidi u Grega? Mají hladovět?
Raději oni než my.
Máme tu naprosto všechno, co je potřeba k přežití.
Pro návrat zpátky neexistuje statistické, logické nebo právní vysvětlení.
Jedno vysvětlení mám. Nejsme kreténi.
Takže nezůstáváme.
Co to bylo?
Charlie, co je za těmi dveřmi?
Nakládací rampa.
Haló.
Pusťte mě dovnitř.
Hlasitěji, neslyším tě.
Pusťte mě dovnitř.
Zavažte si oči.
- Cože? - Otevřu mu.
- To ne. - Je tam člověk.
Chci mu otevřít.
Dobře.
Tak jo.
Jdu na to.
- Haló? - Haló.
Pusťte mě dovnitř. Uvízl jsem tady.
Počkat. Jsi to ty, Rybí prste?
- Jo, Charlie, to jsem já. - Kdo je Rybí prst?
Pracuje tady v supermarketu se mnou. Dělá v úseku ryb.
Byl ve vězení a je trochu rapl, ale ke mně se chová hezky.
- Jak ses tam dostal? - Oni...
Podvedli mě!
Kdo tě podvedl?
O čem to mluvíš? Jsi tam sám?
Nechávají mě tady shnít.
Kdo tě tam nechal? Co to meleš?
Heleďte, tady něco nehraje.
- Něco není v pořádku. - Pusť mě dovnitř. Jsem v pasti.
Hej.
Co to děláš, Rybí prste? Zbláznil ses?
Podívejte se na to. Chci, abyste to viděli! Pusťte mě!
Má hroznou sílu. Neudržím to.
Pusťte mě dovnitř!
Charlie!
Kurva!
Charlie, neblbni!
Podívej se, jak je to krásný, Charlie.
- Charlie? - Charlie!
- Charlie!
- Do prdele. - Co to kurva je?
Kurva!
Musíme jít.
Musíme sebou hodit. Tak pojď.
Vypadněme odsud.
Prosím, pusťte mě dovnitř.
Jak může být naživu?
Pusťte mě dovnitř.
Felixi!
Panečku.
To je ale věcí.
- Ptáci? - Jo.
Dokáží vycítit, když se blíží nebezpečí.
Kde je Charlie?
Další román, který nebudu muset číst.
Zachránil nás, vy debile vyjebanej.
Vím, co si o mně myslíte. To si o mně myslí všichni.
Když jsem se prvně rozváděl...
tak má žena prohlásila, že mě nemůže nazvat idiotem,
protože by všechny idioty urazila.
Moje druhá žena zase řekla, že už se nebojí pekla,
neboť to tam určitě není horší, než manželství se mnou.
S těmi bych si rozuměla.
Možná.
A pak Lydia.
Pro mě byla do třetice dobrého.
Byla to nejmilejší osoba, kterou jsem poznal.
Já zůstal, ale ona tu není. A víte proč?
Protože existují jen dva druhy lidí.
Kreténi a mrtví.
Mluvíte přesně jako můj otec.
Proč jako váš otec?
Byl mu do vínku dán nadprůměrný intelekt, kterým musel krmit bezcenné hlupáky?
Ano, taky mluvil kreténštinou.
A stejně jako vy, všechny chyby přičítal vyšší moci,
spletitým konspiračním teoriím a...
jak za jeho evidentní chyby vždy mohl někdo jiný.
Pak nám ale se ségrou došlo, že to byly jen výmluvy,
aby s námi mohl zacházet jak s kusem hadru. Hned se nám ulevilo.
Ale víte co? V jednom se mu nepodobám.
Nikdy se nemýlím.
Dva skoro stejný čůráci.
To i vypadám jako on?
Ani ne.
Nebyl snad tak pohledný?
To ne, jen...
měl jiný vlasy.
- Vlasy? - Jo.
On je měl.
Já nemůžu.
No tak, svět spěje ke svému konci.
Nemyslím si, že trocha whiskey po dně by vám ublížila, nebo snad jo?
Doufám...
že se mýlíte.
Na ty kretény a mrtvé.
Doufám, že jsou i jiní.
V naději, že existují i jiní.
- Zavři garáž. - Jasně.
Počkat.
- Zakrýt oči. - Jo.
Je to zavřený.
Parchanti.
Kde je to zatracený auto?
Kde jsou Lucy a Felix?
Kurva.
24 HODINY NA ŘECE
Přestala jsi veslovat.
Jen si chci odpočinout.
Jak dlouho ještě?
Několik hodin.
Malorie!
Pomoc!
Malorie!
Jsi v pořádku?
- Je mi zima. - Já vím, že je. Počkej.
Ne. Všechno jídlo a deky. Zatraceně!
- Promiň. - Ne, to je...
Počkejte.
Tak jo.
- Dobře. - Je mi strašná zima.
Tak já tě zahřeju, jo?
Dej si tohle kolem krku.
Nesundavejte si ty pásky. Držte se.
Slyšeli jste to?
Slyšíte?
Lehněte si na dno lodi. Jako placky.
Musíte být zticha. Nechám vám tu ptáčky.
Zakryju vás. Ani neceknete a nehnete se z člunu.
Rozumíte? Zůstanete na lodi!
Do hajzlu!
Malorie.
Malorii se něco stalo.
Malorie?
Řeklo se zůstat na lodi.
Nemáš co myslet.
Děláš přesně to, co řeknu, nebo umřeš. Jasný?
Když se mi něco stane, nesnaž se mi pomoct.
Na mě zapomeň a snaž se pomoct sobě.
Rozumíš?
Řekni to! Když se mi něco stane, co uděláš?
Zachráníš sebe. Řekni to!
- Zachráním sebe. - Zachráníš sebe.
Nedá se vám věřit.
Konec světa nás nutí dělat různé věci.
Tohle není konec světa.
Fakt ne?
Mně to tak připadá.
Ke konci mise v Iráku jsme zaujali postavení v jedné vesnici.
Měli jsem hlídat ulice, aby byl každý v bezpečí.
Jednoho rána...
vidíme kráčet otce se svými čtyřmi dětmi.
Tak jsem zastavil, abych se ujistil,
že v pořádku dojdou tam, kam míří.
Řekl mi, že vede děti do školy.
Uprostřed toho utrpení a chaosu,
a on vede děti do školy.
Tak...
Jsme je doprovodili.
A další den znovu.
Vozili jsme je.
Byla to naše denní rutina.
Náš čas se nachýlil
a než jsme odjeli, tak mi dal tohle.
Rád myslím na to, že stále vodí své děti do školy.
28 HODIN NA ŘECE
Haló? Slyšíte mě někdo? Haló.
Tady je Malorie. Slyší mě někdo? Haló.
Slyšíte mě někdo? Haló. Slyší mě někdo?
Haló. Zkouška, haló.
Haló, je tam někdo? Haló?
- Haló. Zkouška. - Vy jste...
Máte zavázané oči?
Můžete... Je tam pořád ta deka, co zakrývá světla?
Pojďte co nejrychleji dovnitř.
Děkuju. Tady mám pásku. Mockrát vám děkuju.
V pořádku. Počkejte tady. Malorie!
- Stůjte. - Co se děje, Olympie?
- Malorie! - Co to děláš?
- Co myslíš? K zemi! - On je jen vystrašený.
- Má jen strach. - Prohledej mu tašku.
Pojď sem, Olympie.
- Co jste zač? - Kdo to je?
Nech to na mně, Tome. Omrkni jeho tašku.
- Kdo to je? - Jen má strach.
- Kdo jste? - Jak jste se sem dostal?
- Zmlkni, Olympie. Kdo jste? - Bál se, jasný? Pustila jsem ho.
- Otevřela jste cizímu člověku! - Promiňte.
- Byl vyděšený! - Jste vypatlaná?
Bože. V klidu, prosím.
Jmenuju se Gary.
Žiju tady ve městě.
Když to začalo, sedl jsem s pár kolegy na vlak.
Považovali jsme to za bezpečné.
Dovolte mi zůstat. Jdou po mně.
Kdo po vás jde?
- Nevěřím mu. Lže. - Kdo po vás jde?
Zcela evidentně lže.
- Přísahám. - Co tu chcete?
Chtěli jsme se ukrýt v domě mého kolegy Carla.
Všechno bylo v pohodě, dokud se k nám nevloupali.
Ty nestvůry se nikam nevloupávají.
Ne ty nestvůry, ale psychopati.
Psychopati z Northwoodu.
Northwood? Ani nevím... Kde to je?
Psychiatrická léčebna pro duševně choré kriminálníky.
Je dobrý vědět, že se pohybujou venku.
A co dál?
Vyvedli nás ven a donutili otevřít oči,
abychom viděli ty nestvůry.
Cože?
- A viděli? - Ne.
Kamarádovi Carlovi se nějakým zázrakem povedlo jednoho z nich uzemnit
a my ostatní stačili utéct.
Pořád jsem jen běžel a běžel, až jsem se dostal sem.
Klepal jsem všude, ale nikdo mi neotevřel.
Až pak vy, takže...
vám děkuju.
Ptáci.
Nejhrůznější bylo, když se k nám ti lidé vloupali...
neměli totiž zakryté oči.
Jakoby je nepotřebovali.
Kdokoli jde ven, musí si zavázat oči.
Ne tihle lidé.
Na ty blázny to nepůsobilo stejně jako na ostatní.
Chtěli to vidět.
Byli šťastní.
Měli obrovskou radost.
A všem ostatním tvrdili, že to musí taky vidět.
Nechte toho.
Zvedni se a vypadni. Tohle není sirotčinec.
Nečekaná návštěva, fakt jsme tě rádi viděli. A teď běž do prdele.
Pokud někdo nesouhlasí, tak ať vypadne s ním.
- Vysmahni! - Douglasi, to je vražda.
Ne. Tohle je vražda.
- Prosím. - Pustit sem cizího člověka.
Doposud každý kontakt s někým venku znamenal smrt.
Lydie, Greg, Charlie.
Jestli chcete zachraňovat ty venku,
tak odsud vypadněte a máte možnost.
Nikoho dalšího sem pouštět nebudeme.
Ne dokud budu naživu.
Už to nebudu opakovat. Vstaň a běž...
Děkuju.
Dneska spíš v garáži.
Otevřela jsem mu,
protože jsem sama zažila, jaké to je stát za dveřmi.
Kdybyste mě nepustili dovnitř...
Připadám si jako břemeno.
Nejsi o nic větší břemeno než já. Jasný?
- To není pravda. - Je.
Ty nejsi taková měkkota.
Jsem tak strašně rozmazlená.
Rodiče pro mě udělali první poslední, pak můj manžel.
Jejich láska mě celou zjemnila.
Mě vychovali vlci, tak si toho považuj.
Kdyby se mi něco stalo, tak bych si přála, aby ses starala o mé dítě.
Souhlasíš?
- Ne. - Prosím.
- Je to tvé dítě. - Malorie.
Ne.
- Slib mi to. - Nic se ti nestane.
Je to tvoje dítě.
- Slib to. - Nic...
Prosím slib mi to.
Tak jo. Dobře. Samozřejmě.
Co to je?
Kdybych ti to chtěla jen říct,
tak bych se neobtěžovala s balením.
Vzala jsem to v tom supermarketu.
Je roztomilá.
- Děkuju. - Není zač.
Vím, že to není dárek, jaký by sis představovala.
Ne, je dokonalý.
Až tvoje holčička doroste, můžeš to dát jí.
Děkuju.
38 HODIN NA ŘECE
Řeka začíná být dravější. Něco vám k tomu řeknu.
Vysvětlím vám, co jsou peřeje.
Jsou to oblasti, kde je řeka hodně divoká,
velice hlučná a nebezpečná.
Bude se jednat o náš nejobtížnější úsek vůbec.
Až doplujeme k peřejím, jeden z vás dostane veledůležitý úkol.
Jeden z vás se bude muset dívat.
Ten, který se bude dívat,
mi poví, který směr je ten správný,
a kudy máme proplout.
Protože kdybych se podívala já, tak to nezvládneme.
A co když něco uvidíme?
- Já to udělám. - Ne.
Já určím, kdo se bude dívat.
Jasný? Já rozhodnu.
Určuju, kdo kam půjde, a kdo se bude dívat.
Já řeknu, kdo se podívá.
Zkouška. Haló. Je tam někdo?
Haló. Zkouška. Raz, dva, tři. Haló.
Zkouška.
- Mám tuhle písničku rád. - Já taky.
- I já.
Ještě jsem ji nikdy neslyšela.
- To je jen falešný poplach, že jo? - Dobrá.
Půjdeme nahoru do ložnice.
Potřebujeme ručníky, houby, nůžky a hodně vody.
Kýble vody. Bude to dobrý.
To nic.
Klid. Držím tě.
Neboj.
Nůžky jsou v šuplíku po vaší levé ruce.
- Hele, už budeš rodit. - Ne, to nehrozí.
- Kdepak. - Už je rozhodně na cestě.
- Pojď se mnou. - To není možný.
Je to možný. Tak pojď. Dělej.
- Musím dotočit tu vodu. - Postaráme se o to.
Tak jo, jdeme na to.
- Obě to zvládnete. - Sklapni.
Ještě jednou.
No tak.
Dobrý.
Je to kluk.
Tetička si myslela, že budeš holka.
Hele, chlape. Pusť mě dovnitř.
Pojď sem a odemkni to.
Pusť mě odsud. Co to děláš?
Co jako?
Co to děláš?
Gary?
Gary!
Hele!
Tome! On dal ty ptáky do mrazáku.
Tome, říkal jsem ti, že to je zkurvenej šílenec.
Ga...
Tome. Vezmi si pušku.
Je to blázen.
Co to kurva děláš? Pustili jsme tě dovnitř.
My tě pustili...
Ne! Do hajzlu.
Debil zasranej. Já věděl, že jsi zkurvenej šílenec.
Zmrde zkurvenej. My tě zachránili.
Kurva!
Bude to dobrý.
Ano!
Zvládlas to, maminko. Ano.
Zdravím.
Vypadáte báječně.
Co se to dole dělo?
Můžu se podívat?
Je nádherná.
Děkuju.
Můžu vidět i to vaše?
Páni.
Děkuju.
Podívejte.
Podívejte se na tohle.
- Olympie, zakryj si oči. - Není to krásné?
Ne. Proč to děláte? Gary, prosím vás přestaňte.
- Podívejte. - Nedělejte to.
- Ukažte to i holčičce. - Olympie, ne.
Olympie, zakryj jí oči.
Olympie.
Vidíte?
- Ukažte to dítěti. - Olympie, dej mi malou.
- Nevypadají tak zle. - Olympie, dej mi to dítě.
Zakrývej jí oči. Ukaž, půjč mi ji na minutku.
Olympie, já ti ji podržím.
Jen na chvilku.
Na chviličku mi ji dej, ano?
- Jen na moment. - Vidíte?
- Jo? - Podívejte se.
Dívejte se!
Ne. Prosím vás, ne.
- Dívejte se. - Ne.
Malorie.
Dejte mi to dítě.
Dejte mi je obě.
Dejte mi ty děti, nebo si je vezmu!
Hej, ty kreténe.
Ale.
Co tady děláte?
Přišel jste se podívat?
Otevřete oči.
Nemějte strach.
Podívejte se na mě.
Podívejte se na mě!
Mrzí mě to.
Je mi líto, že jste to neviděl.
Je to nádherné.
Tak krásné.
Je mi to líto.
Očistí to svět.
Prosím, ne. Neubližujte nám. Držte se od nás dál. Prosím.
Nedělejte to, prosím.
Už je to dobrý.
O PĚT LET POZDĚJI
Poslouchejte to klapání.
Vnímejte, jestli je zvuk slabší, nebo silnější.
Poslouchejte to.
Naslouchejte.
Když jsou hlasitější, jste v otevřeném prostoru. Slyšíte?
Slabší zvuk znamená, že se k něčemu blížíte.
Prosím. Slyší mě někdo? Haló.
Haló, hal...
Haló.
Nic tu není.
Ahoj.
Co se stalo?
Zase jsem je zaslechla.
Koho?
Pár se jich...
tu potlouká.
Jezdí auty jakoby neměli pásky na očích.
Aha.
Odteď nikdo nechodí sám.
Dobře.
Co je tohle?
Myslela jsem to jako varovný systém pro děti.
V případě nesnází zazvoní.
Jo. Dobrý nápad.
A tohle?
No...
bez toho bych nepřežila.
- Vážně ne? - Ne.
Haló.
Je tam někdo? Haló.
Zkouška.
Pokud mě někdo slyší, tak odpovězte.
- Haló. - Haló.
Kdo je tam?
- Jmenuju se Rick. - Ne.
Kdo jste vy?
Ricku, tady je Tom.
Našli jsme si místo.
Ohrazený areál s dostatkem zásob...
Jsme komunita.
Je tu bezpečno.
Je to po proudu na konci řeky.
- Kde jste vy? - Neříkej mu to.
Poblíž Pike's Quarry.
Ježíši. To jste hodně daleko. Kolik vás tam je?
Čtyři.
Máte tam nějaké děti?
- Ne, neříkej to. - V pohodě.
Ne. Proč?
Nejrychleji se sem totiž dá dostat po řece,
a s dětmi by to bylo obtížné.
Říkáte po řece?
Splavíte se po řece co nejdál to půjde.
Poplujete, dokud nenarazíte na peřeje.
V těch místech je voda divoká a nebezpečná.
Už tam pár lidí zařvalo.
Musíte mít dobrý výhled.
- Jak jako? - Co myslíte tím výhledem?
Musíte se prostě dívat.
Ricku, budeme mít pásky přes oči. Nemůžeme se dívat.
Jsem rád, že to zmiňujete.
Někdo se bude muset obě...
Při stávajícím proudu řeky počítejte s dvoudenní cestou.
Ale vezměte si zásoby na déle.
Kde vás najdeme, až projedeme peřejemi?
Uslyšíte ptáky.
Máme jich tu plno. Jděte za jejich zpěvem.
Za hrází narazíte na zeď, která je opatřená bránou.
Tam je naše...
- Jejich co? - Je vaše co?
Ricku?
Třeba to existuje.
- Ne. - Mohlo by.
- „Mohlo“ nestačí. - Co když nám může pomoct?
A co když je Rick jeden z nich?
Vždyť věděl o ptácích.
Bože. Gary o ptácích taky věděl a dal je do mrazáku.
Je neuvěřitelné, že o tom vůbec uvažuješ.
Došlo nám jídlo. Musíme někam jinam.
Ty si vážně myslíš, že to nevím? Opravdu si to myslíš?
Když jsem byl malej, měli jsme taky takovou loď.
Každé léto jsme ji proháněli po jezeře.
Každičké léto.
Moc by se vám tam líbilo. Rostly tam stromy a kytky.
Voda byla teplá, mráčky si pluly po obloze.
Hráli jsme si ve vodě. Úplně všechny děti.
Lítali jsme po břehu nahoru a dolů.
Tenkrát byly na světě i jiné děti?
Jo, stejný jako vy. Přesně takový.
Jako ty.
Jednoho dne jsme objevili velikánský dub.
Byl vyšší než tenhle dům.
Byl tak starý a vysoký, že nebyla vidět koruna.
- A co jsme udělali? - Lezli na něj.
Jo, vylezli jsme na něj.
Vylezli jsme až úplně nahoru.
A co myslíte, že jsme viděli?
Chlapče! Děvče! Je čas jít spát.
Ale Tom nám něco povídá.
- Mal, jen to... Už to bude končit. - Nebudu to opakovat.
Děvče, no tak.
Hned.
No tak.
Okamžitě.
Do postele!
- O co ti jde? - O co jde tobě?
Teď si myslí, že s dětmi vyrazí ven, polezou na stromy
- a uvidí motýly a kytky! - Je to jen příběh.
To není příběh. Je to lež.
Protože nikdy nevylezou na strom, ani nepoznají kamarády.
- Tak proč by tomu měli věřit? - Něčemu věřit musí.
K čemu by to bylo, kdyby v nic nevěřili?
- K přežití! - Přežívání není život.
Jestli tě budou poslouchat, tak zemřou.
Život může být víc, než jen to, co je.
Sama si to určíš.
Je třeba slíbit i to, co se jim nemusí splnit.
Musíš je milovat s vědomím, že o ně můžeš kdykoli přijít.
Zaslouží si sny a zaslouží si lásku i naději. Zaslouží si matku.
Zaslouží si opravdovou matku.
Ani jsi jim nedala jména. Říkáš jim Chlapec a Děvče.
Zamysli se nad tím.
Každé rozhodnutí, které jsem učinila, bylo pro ně.
Úplně každé.
Víš, co jsem tam viděl?
Na vrcholu toho stromu?
Ptačí hnízdo.
S pěti ptáky.
Přímo v koruně.
A pak odletěli.
Jsme tu. Sedněte si!
Je to bezpečný. Pojďte.
Páni.
No to snad ne.
- Asi budou okoralý. - To jo.
Pojď sem.
Přesně takové mám rád.
Promiň.
- Omlouvám se. - Já taky.
Pojď ke mně.
Děti.
Tohle je jahoda.
Teda takhle chutná jahoda.
- Co to je? - Ticho.
Je tam někdo?
Odveď děti dozadu, já je odlákám.
Když se nevrátím do 15 minut, běž s dětma na loď a jeďte.
- Neopustím tě. - Mal.
- Ne, nenechám tě tu. - Poslechni mě.
Strašně moc tě miluju.
Miluju tě. Běž.
- Ne! - Běž. Prosím, udělej to.
Nezlob mě. Běž.
Tak jdi!
Už jdu!
- Nazdárek, kámo. - Můžu vám s něčím pomoct?
Asi ani ne, kámo.
Ale my pomůžeme tobě.
Nechci. Vypadněte!
- Sundej si tu pásku. - Ustup.
- Ustup! - Ani se nehnula.
Hele. Má tady ženu a dvě děti.
Už se blíží.
Neublíží ti.
Seru na to.
Právě naopak...
je to nádhera, příteli.
Poslouchejte mě. Řeknu to jenom jednou.
Jedeme na výlet. Bude to drsné.
Musíte dělat všechno přesně tak, jak řeknu, jinak to nezvládneme.
Rozumíte?
Kde je Tom?
Nejede s námi.
42 HODINY NA ŘECE
Už se blížíme.
Pamatujete ty peřeje?
Jak jsem vám o nich vyprávěla?
Už jsou blízko.
Je to velmi nebezpečné a dají se zdolat jen jedním způsobem.
Někdo se musí dívat.
- Budu se dívat. - Ne. Já to rozhodnu! Jasný?
Dejte mi chvilku.
Já to udělám.
Strašně moc tě miluju.
Nikdo se nebude dívat.
Vůbec nikdo.
Dobře?
Zavažte si oči.
Na kolena. Držte se nízko a přidržujte se.
Nehýbejte se. Vydržte.
Držte se. Nepouštějte se. Dopadne to dobře.
Držte se!
Nepouštějte se. Vydržte!
Děvče! Chlapče!
Děvče!
Malorie.
Chlapče!
- Volej na mě! - Pomoc!
- Malorie. - Pořád volej.
Malorie!
- Jsem tady. - Malorie!
- Už tam budu. Kde jsi? - Malorie.
Kde je Děvče? Děvče?
Nepřestávej zvonit. Slyším tě.
Pořád zvoň, Děvče.
Zvoň.
Hodná holka.
Dobrá práce. Vstávej. Postav se.
Hodná holka. Dobře. Slyšíte ty ptáky?
Tam míříme. Půjdeme za jejich zpěvem.
Držte se mě.
Hlupačko. Hej, hlupačko.
Otevři oči, Malorie. Trdlo. Tady jsem.
Ne.
Neexistuješ.
Ne.
Malorie, podívej se na mě.
Podívej se na mě, Malorie. Podívej se na mě.
- Malorie, podívej se na mě. - Není to skutečný.
- Malorie? - Malorie?
Malorie?
Malorie.
Malorie. Podívej se na mě, Malorie.
- Chlapče. Děvče. - Malorie.
Zůstaňte, kde jste. Ani se nehněte!
Otevři oči.
Malorie, otevři oči.
Chlapče. Děvče.
Kde jste?
Pojď se mnou. Podívej se na mě.
Potřebuju tě. Podívej se na mě.
Opravdu si můžu sundat pásku?
- Chlapče! - Je to bezpečný?
To ti neříkám já.
Ne. Nesundávej si to.
Chlapče, je to klam!
Nech si pásku na očích. Poslechni mě.
Poslouchej můj hlas, tohle je můj hlas!
Děvče, pojď. Podívej se na mě.
Sundej si to. Na mě se můžeš podívat.
Není to nebezpečné, když se podívám?
Ne. Já jsem tady. Nesundávej si to.
Prosím, poslechni mě!
- Malorie. - Co? Ne.
- Otevři oči. - Ne. Děvče, volej na mě.
- Je to tak nádherné. - Volej na mě. Kde jsi?
Chlapče. Děvče. Kde jste? Neberte mi moje děti.
Neberte mi moje děti!
Zlato, nepřestávej zvonit.
Zazvoň, zlatíčko. Už jdu. Zvoň.
Pojď ke mně. Zvoň.
Panebože. Mám tě.
Všechno dobrý. V pohodě. Kde je Děvče?
Děvče!
Kde je Děvče?
Má z tebe strach.
Cože?
Má z tebe strach.
Moc se omlouvám.
Je mi to líto, zlatíčko. Moc mě to mrzí.
Byla to chyba. Neměla jsem být tak přísná.
Neměla jsem ti zakazovat si hrát.
Neměla jsem Toma přerušovat, když vám vyprávěl ten příběh.
Když vylezl až na vrchol toho velikánského dubu,
spatřil ty nejkrásnější věci na světě.
Viděl tam stovky dětí, které si hrály.
Stovky.
A viděl ptáčky...
různě zbarvené ptáčky
a viděl i nás.
Viděl nás z koruny toho stromu.
Viděl nás spolu a spolu taky musíme zůstat.
Není to jen příběh.
Není, protože je tolik věcí, které vám chci ukázat.
Je toho tolik, co musíte vidět. Dobře?
Ale musíme zůstat pohromadě, jasný?
Takže teď musíš přijít ke mně. Ano?
Pojď ke mně.
Zlatíčko, pojď ke mně, jo?
Moc tě miluju.
Musíme najít ty ptáky, jo? Hledáme ptáky.
Poslouchejte, jestli neslyšíte ptáky, jo?
Poslouchejte ptáky.
Chceme najít ptáky.
Poslouchejte ptáky. Jen poslouchejte.
Malorie!
Buď zticha. Ticho.
Vím, že se bojíš. To jsem já.
Prosím. Kde jsi, Mal? Potřebuju pomoc!
Jen se mrkni a najdi mě.
Jdeme.
Pojďte.
Hledáme ptáky. Kde jsou ptáci?
Kdepak jsou ty ptáčci? Kde máme ty ptáky?
Tudy.
Neslyším ptáky.
Je to hrozně moc hlasité.
Malorie!
Je to moc hlučné.
Tudy!
Schod. Ještě jeden.
Haló!
Otevřete nám. Prosím vás, otevřete!
Jmenuju se Malorie. Jsem Malorie. Jsem tu s dětmi.
Najděte Ricka a řekněte mu, že jsme se plavili a šli za ptáky.
Malorie!
- Pomoc! - Podívej se!
- Prosím! - Podívej se na mě, Malorie!
Malorie!
Tak vezměte aspoň děti.
Přijměte děti. Vždyť jsou to jen děti. Pusťte je!
- Prosím! Otevřete dveře! - Podívej se na mě.
Chci se ti podívat do očí.
Dobře.
Je v pořádku.
Je v pohodě. Všichni jsou dobří.
Zavolejte Ricka.
To nic.
- Malorie? - Ano.
Já jsem Rick.
Pojďte za mnou.
Dobře.
Tudy.
Jste uvnitř a v bezpečí.
Můžete si sundat pásky.
ŠKOLA JANET TUCKEROVÉ PRO NEVIDOMÉ
Pojďte za mnou.
Ptáci.
Upozorní vidící, když jsou ty nestvůry nablízku.
Není to nic moc, ale aspoň něco.
Donesu vám suché oblečení.
Heleďte.
Co byste řekli tomu, kdybychom za nimi vypustili naše ptáčky?
Uděláme to?
Tak jo.
Malorie?
Malorie Hayesová?
Doktorka Laphamová.
Jak se jmenujete?
Děvče.
Chlapec.
No...
ty se jmenuješ Olympia.
Jo.
Máš jméno po nejlepší holce, kterou jsem kdy potkala.
A ty se jmenuješ...
Jmenuješ se Tom.
Tom.
A já jsem vaše matka.
Chcete si hrát s ostatními dětmi?
Chceš si jít hrát?
A ty chceš taky?
Děkuju. Moc vám děkuju.
Překlad titulků: Michal Pokorny