NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
У нас є база, поселення.
Ціла громада.
Тут безпечно.
Скільки вас?
Серед вас є діти?
Найшвидший шлях сюди — по річці,
але з дітьми навряд чи вдасться.
Послухайте. Я не повторюватиму.
Ми вирушаємо в подорож. Буде складно.
Час тягнутиметься повільно, і буде важко не втратити пильність.
Ще важче буде поводитися тихо, але інших варіантів немає.
Ви повинні в усьому мене слухатися, інакше ми не виживемо.
Ясно?
За жодних обставин не знімайте пов'язки.
Якщо ослухаєтеся, я зроблю вам боляче.
Зрозуміли?
Там холодно, у нас є ковдри.
У хлопчика — песик. У дівчинки — котик.
Це просто житло. Нас тут більше ніщо не тримає.
Ясно?
На річці не говорити.
А дуже уважно прислухатися.
Якщо ви почуєте щось у лісі, скажіть мені.
Якщо почуєте щось у воді, скажіть мені.
Та ні за яких обставин не знімайте пов'язки.
Якщо подивитеся, помрете.
Зрозуміли?
Усе гаразд.
Ходімо.
Так.
Раз, два, три, чотири, п'ять, шість, сім, вісім.
28, 29, 30. Сюди. Усе гаразд.
31, 32, 33.
Де ж він?
П'ЯТЬ РОКІВ ТОМУ
-Гівнючко, я це слухала. -Як і сусіди по той бік вулиці.
Магазин переповнений. Схоже, усе серйозно.
Та в тебе взагалі нема продуктів.
-Ти про що? -Серйозно?
-Так. -Увімкни новини, дурко.
Сама дурко.
-Який канал, дурко? -Та будь-який.
…вокзали й аеропорти закриті.
На вулицях повно людей, що тікають із міст на машинах або пішки,
а свідки повідомляють про незрозумілі масові самогубства.
Після перших випадків у Румунії
самогубства швидко поширилися по Європі й Сибіру.
Загинули десятки тисяч людей.
…невідомо, що спричиняє масові самогубства в Європі й Росії.
Очевидці твердять, що людей поглинув психоз.
Наші джерела повідомляють,
що це не схоже на патологію чи вірус.
Уряд США рекомендує зберігати спокій.
Офіційно не підтверджено…
Це в Росії, тому…
Розкажи це мамцям, які б'ються за пляшкову воду.
До речі, я щойно говорила з мамою.
Чому я повинна звітувати їй про тебе?
-Чому ви говорите про мене? -Не про мене ж.
О третій їду в Саусаліто оглядати арабського жеребця.
Таке не щодня почуєш.
-Хочеш зі мною? -Їду на огляд до доктора Лапхам.
До Лапхам, коли?
Боже. Чому ти пищиш, коли захоплена?
-Тебе підвезти? -Не треба.
Я з тобою. Може, побачимо малюка.
Або я скасую візит, і ми глянемо на коня.
Ні. Нахер коня.
Ого. Яка ти жорстка.
Що скажеш?
Бачу групу людей, що сидять разом,
але всі вони дуже самотні.
Самотність тут випадкова.
Вона про нездатність людей знайти зв'язок.
Зв'язок із чим?
-Відійди. -Мелорі.
-Відійди. -Ми ж говорили.
У тебе все буде не так.
З дитиною зв'язок виникне з першого погляду.
-У мене так не буде. -Буде.
-Аж ніяк. -Бійся самотності, а не цього.
Потрібно витягти тебе
в реальний світ до інших людей, бо ти постійно стирчиш удома.
Навіщо виходити? Їжу мені приносиш ти.
-Переїдь нарешті. -Ні.
-Переїдь. -Не хочу.
-Чому? -Я люблю цей будинок!
Знаю, ти довго шукала гарну студію,
а відколи Раян пішов, ти багато зробила.
-Добре, більше жодних сусідів. -Раян не був сусідом.
Схоже, таки був.
Тут не можна ростити дитину. Де вона спатиме?
Думаєш, дівчинка?
Радше мрію.
Вибач, це по роботі. Секунду.
Привіт.
Так.
Я передзвоню.
Що?
-Досі не хочеш дізнатися стать? -Зіпсувати собі несподіванку? Ні.
Як почуваєшся? Сон покращився?
Не дуже.
До цього стану я теж погано спала.
До вагітності. Це можна казати вголос.
Невже ви не знали: якщо щось ігнорувати,
то воно зникне?
Невже? Я й не підозрювала.
-Коли вагітніє кінь… -Кінь.
Знаєте, як у коней?
Кобили відразу знають, що завагітніли.
-Невже? -Вони інакше харчуються, змінюється хода.
Кусають інших коней, які підходять заблизько.
-Шкода, що ми не коні. -Шкода.
Конем бути чудово. У нас була б мама,
яка нас справді виростила,
і батько жив би на далекій фермі для жеребців.
Стоп. Батько таки жив на далекій фермі.
-Це точно. -Це точно.
Які ми бідолашні.
Треба пожаліти себе за обідом із пляшкою вина.
Нарешті якась хороша думка.
-Так. -Ви серйозно, при мені?
Не подумайте…
Бокальчик розе не зашкодить горошинці.
Ви говорили про пляшку.
Пора тобі придумати ім'я «горошинці», яка вже завбільшки з невеличкий кавун.
Невеличкий кавун?
Знаю, важко любити того, з ким ви ще не знайомі.
Які гарні слова.
Може, вишити таке на торбинці з лавандою?
-Продавати, як сувенір. -У крамниці.
Мелорі, тобі народжувати.
Скоро ми з тобою, Джессікою й суворою акушеркою
блазнюватимемо на третьому поверсі.
Та цього разу ти вернешся додому не сама.
Знаю.
Якщо ти цього не хочеш,
багато пар відчайдушно хочуть усиновити дитину.
Ніхто не осудить. Обирай, що вважаєш за потрібне.
Не можна просто це ігнорувати і надіятися, що минеться.
РОЗГЛЯДАЄТЕ ВСИНОВЛЕННЯ? ВАГІТНІСТЬ — ЦЕ СКЛАДНО.
Ти в порядку?
Усе чудово.
Ти блюєш?
Іди до машини.
Блюєш шматками?
Ні, дуже чистим блювотинням, яке швидко виходить.
Зачекай мене в машині.
-У коридорі. -Треба забрати людей.
Гей! Охорону сюди!
Обережно. Допоможіть!
Ні, відійди!
-Заспокойтеся. -Код сірий. Перший рівень.
Заспокойтеся. Охорону сюди!
-Тобі вже краще? -Почалося.
Замурзалася?
Штука з Росії, від якої всі скаженіють, уже тут.
-Що? -Давай…
Стійте!
-У лікарні. -О боже. Їдь!
Їдь!
Їдемо прямо в Санта-Росу.
Поживеш у мене, поки ця хрінь не закінчиться.
-У мене нема одягу. -Поносиш мій.
Не люблю ковбойський стиль.
Ти серйозно переймаєшся одягом?
Мене заспокоює, коли я відволікаюся.
-Чорт. -Що?
Машина зупинилася посеред дороги.
-Стій. Просто об'їдь. -Пропусти.
Якщо стане гірше, ти уникатимеш доріг
і пересядеш на коня, повір.
-О боже! -Чорт.
Чому люди такі дурні?
Боже, Джесс. Просто їдь. Їдь.
-Я не поїду на червоне з вагітною. -Просто їдь!
Не командуй, бо ти мене дратуєш.
-Розумієш? -Я сама.
-Це не мій. -Мій на задньому сидінні.
-Наглядач мене зачекався. -Притримай коней.
Куди ти його запхала?
О боже. Що за херня?
Яка херня?
Яка херня? На що ти дивишся?
Що ти побачила? Скажи. Яка ще херня?
Що ти твориш? О боже, Джесс. Не треба.
Що ти… Та що з тобою? Перестань!
Ні!
Перестань!
Джесс, якого хера ти робиш? Джесс, прошу. Перестань.
Чорт забирай! Перестань, благаю!
Сюди!
-Ти куди? -Вона вагітна.
Лідіє, не зараз. Ходімо всередину.
-Вона вагітна. -Ти не поможеш.
Швидко, заходь до нас!
Добре.
Сонце, вставай. Негайно.
Мамо.
Прошу, не йди.
Дивися вниз.
Відчиніть. Жінка вагітна.
-Відчиніть! -Ні.
Відчиніть! Поліція.
Не відчиняй.
-Поліція! Відчиняйте. -Вибач.
Це мій будинок.
Заходьте. Швидко!
Ходімо. Ви в порядку?
Усе добре?
Вона пішла вам помогти.
І загинула.
Спокійно. Усі ми трохи налякані.
-Пробачте. -Проходьте.
Пробачте.
Ходіть.
-Усі цілі? Нема поранених? -У когось є зв'язок?
-Є інтернет? -У мене не ловить.
Давай.
-Не працює. -Я дзвоню дітям.
Зв'язку немає.
-Кохана? -Зв'язку немає.
-Вони вдома? -Даруйте.
Мамо, передзвони. Негайно мені передзвони.
Щось… Алло!
Воно підриває нервову систему. Кілька тижнів бачив по клієнтах.
Я казала, що я коп?
Ти лише вчишся на копа.
Хай би що це було, скоро когось пришлють.
Скоро точно станеться лише одне: ми всі помремо.
Від цього всього віє класичною біологічною зброєю.
Північна Корея або Іран.
Дуґласе, тихо. Поки що невідомо, що це. Ясно?
Головне — не панікувати.
-Невже? -Так.
Прошу.
Нам усім кінець.
Здається, я щось чула.
Ми бігли по вулиці, і, Богом клянуся, я щось відчула.
-Я щось чула. -Ви це бачили? Що це?
Не знаю. Там щось було.
-Ви це відчули? -Так.
Нам точно кінець.
Має бути зображення. Уже точно виклали відео.
-Я не бачив. -Мої робітники.
Що?
Ми закладали фундамент,
аж раптом підрядник просто ліг під бульдозер.
Тоді оператор їде в канаву й ламає собі шию.
Здається, якщо на це подивитися,
ти божеволієш і хочеш себе скалічити.
Ні, ти просто себе вбиваєш.
Лише один…
-Якась херня. -Погляд.
-І ти вчиняєш самогубство. -Як так?
Закрийте вікна. Завішайте!
Закрийте всі вікна.
Завішайте вікна.
Слава богу.
Енді, Бейлі, чуєте мене?
Тату, що це надворі?
-Бейлі! -Бейлі.
Бейлі!
-Вийдете — помрете. -Там мої діти!
-З дороги! -Ви не доберетеся!
Є зв'язок. Вмикай.
Президент оголосив надзвичайний стан
і закрив усі кордони.
Не виходьте. Не виходьте надвір.
Не читайте соцмереж. Радіо…
Що, у біса, діється?
-Це кінець гри. -Даруйте, що?
Кінець гри.
Людство судили й визнали винним.
-Хто судив? -У них різні імена.
У світовій релігії та міфології часто згадують демонів
або духів.
Ті, хто їх бачив,
майже завжди розповідають,
що вони набувають форми твого найгіршого страху або…
найбільшого горя чи втрати.
Нісенітниці. Релігійна маячня.
Це не маячня. Це правда, щира правда.
Вони бувають різних форм.
Ака Мана, різні деви з давньої зороастрійської легенди.
Сургат із древніх християнських окультних вірувань,
який змушував вагітних бачити своїх ненароджених дітей у формі
лобстерів і павуків.
Хулі-дзін із Китаю.
Пука з кельтської міфології.
Різні імена, та означає все це лише одне.
Що саме?
Нам кінець.
Чарлі, ви про все це дізналися, працюючи в супермаркеті?
-Я вивчав цю тему роками. -У коледжі?
Не зовсім у коледжі, але…
В інтернеті.
Уся інформація є там.
-Я пишу роман. -Яка дурня.
Будемо чекати тут, поки не збожеволіємо?
Армія візьме ситуацію під контроль.
Треба просто зачекати.
Може, краще сядьте?
Усе гаразд. Просто хочу подзвонити.
-Зрозумів. -Я в порядку.
Зрозумів.
-Телефони не працюють. -Точно.
У вас нічого не болить?
Що? Ні.
-Можливо, у вас струс мозку. -Я в порядку.
-Добре. -Усе гаразд.
Добре.
Ми їхали в машині.
Тоді вона щось побачила.
Я не побачила, що саме, але в неї дуже змінилося обличчя.
Ніби їй…
Ніби їй дуже сумно, та Джесс ніколи не сумує.
Ні.
Вона вийшла з машини, вибігла на дорогу…
Вона не була суїцидальна.
Вона так не вчинила б.
Це було…
А тоді та жінка, вона побачила мене
і почала говорити з мамою, і я…
То була моя дружина.
-Її звали Лідія. -Так.
І вона не говорила з матір'ю. Її мати померла десять років тому.
6 ГОДИН НА РІЧЦІ
Прийом.
Прийом, чуєте мене? Прийом.
Прийом, чуєте мене?
Хтось мене чує? Прийом, мене звати Мелорі.
Я на річці. Хтось мене чує?
Прийом, хтось мене чує?
Хтось мене чує? Прийом.
Мелорі.
Відколи все почалося, минуло три дні.
Радіостанції не працюють. Не можу ні з ким зв'язатися.
Від уряду новин немає…
та якщо ви слухаєте,
як я розумію, поки ви вдома
й не дивитеся на цих істот, ви в безпеці.
Не виходьте надвір.
Якщо дізнаюся щось нове, обов'язково вас повідомлю.
Мій чоловік працює з трастами й нерухомістю. Яка ваша спеціалізація?
-Банкрутство. -Коли не судиться із сусідами.
На скільки нам вистачить їжі?
Ненадовго.
Бо дехто не розуміє, що таке обмеження в їжі.
Дуґласе, твій дім неподалік.
Доїмо все й збігаємо туди.
Ми не виживемо. Ти не розумієш…
-Томе… -Не можна нікого впускати.
Добре, заспокойтеся.
-Хто там? -Добрий день.
-Не робіть цього. -Дуґласе.
-Так, добридень. -Добридень.
Мене звуть Олімпія. Допоможіть мені, будь ласка.
-Не відчиняйте кляті… -Я їй відчиню.
Чорт!
Секунду.
Гей!
Відійдіть.
Відчиняйте.
-Відчиняйте. -Принесіть покривало.
По обидва боки дверей ліхтарі.
Я дам вам покривало, і ви натягнете його між ними.
-Добре. -Добре?
Щоб нічого не було видно.
-Заплющте очі. -Як тупо.
Мелорі, заплющте очі.
Тримайте.
Так.
Скажете, коли закінчите.
А це безпечно?
-Замовкніть. -Спокійно!
-Усе закрила. -Добре.
Зрозумів. Заходьте.
Секунду.
Усе нормально.
-Мелорі. -Так.
-Опустіть рушницю. -Так.
Бо ще вб'єте когось, не вміючи нею користуватися.
Усе гаразд.
Як…
Вас так багато.
То ви…
Ви вагітні?
Так. Народжувати першого жовтня.
А вам?
Наприкінці вересня.
Хвилинку. Там далі лютує це гівно?
Ви сама?
Так.
Чоловіка призвали минулого місяця, він у Повітряних силах.
Я пробувала розтягнути харчі на довше,
та була дуже голодна й боялася заморити дитину голодом,
і не знала, що робити.
-Випийте води. -Дякую.
Вийшли й почали стукати в різні двері?
Я живу за рогом.
Чудово, помремо з голоду в пологовій палаті.
Просто нам потрібно більше продуктів.
Як їх дістати, якщо ми нічого не бачимо?
Ми, бляха, у пастці.
Може, і ні.
Може, ми бачимо більше.
Тобто?
Підійдіть.
Камери біля будинку транслюють усе в реальному часі.
Ходімо нагору. За мною.
Цифровий сигнал.
Лише колірна температура об'єктів. Урізані дані.
-Кольори на екрані. -А якщо істоти вплинуть і так?
Ми про них нічого не знаємо.
Це не прямі зображення.
Ми не можемо прямо дивитися на них, та якщо спробувати з транслятором?
-Пікселі й тепло. -Може, їх не буде видно.
Не дізнаємося, поки хтось із нас не гляне.
Це жахлива ідея.
Авжеж, Дуґласе. Для тебе всі ідеї жахливі.
Усе одно доведеться щось зробити.
Може, електрика скоро зникне.
Довіртеся мені, я вірю, що все вийде.
Добре.
Якщо так, технологія пригодиться нам для вилазок…
Власне.
Не дуже туго.
Надіюся, ти знаєш, що робиш.
Послухай… Ви з чоловіком — хороші люди.
Це було не…
через це.
Дякую, Дуґласе.
Ви не зобов'язані.
Знаю. Не переживайте.
-Томе, потрібен пульт. -Так.
Тримайте.
Чому ви судилися?
Бо вони хотіли знести частину будинку й збудувати скляне страховище.
Його чоловік — архітектор.
Це його будинок. Що вам до того?
Бо мені на це дивитися.
Не мрій.
Скоро кінець світу, мала, тому не зарікайся.
Де ти, виродку?
ПЕРЕДПОЛОГОВІ МУЛЬТИВІТАМІНИ
Давай, Ґреґу.
Зосередься.
Він про кінець світу.
Мій роман.
Це не казочка про дітей з арбалетами,
які вбивають одне одного, щоб вижити, чи бігають по лабіринту.
Цей роман буде реалістичний.
Ти думав, що все дійде до такого?
-Ґреґу! -Можна зайти?
-Що таке? -Ґреґу!
Ґреґу, можна зайти?
Відверніться!
Прикрийте очі.
-Знайдіть монітор. -Ґреґу.
Ґреґу.
Монітор тут.
Готово! Розплющуйте очі. Тепер можна.
Я казав, що це погана ідея.
Ходімо.
Треба йти звідси.
Мені прикро. Так прикро.
Нам звідси не вибратися.
Ніхто по нас не прийде.
Ходімо.
Привіт.
Подумала, що нам краще спати поряд, зважаючи на…
Авжеж.
Так нам не буде самотньо.
Я читала, що вагітним жінкам потрібно
завжди спати поруч із кимось,
бо маля відчуває, коли мамі самотньо.
Чудово.
Ви вже придумали імена?
Ні, поки що ні.
А ви?
Якщо дівчинка, назвемо її Аріель або Жасмін.
Хотіла б я назвати її Попелюшкою і кликати Еллою.
А що подобалося вашому чоловікові?
Усе те, що й мені.
А ви? Що думає ваш чоловік?
Я cама по собі.
-Пробачте. -Усе гаразд.
А ваші рідні? Вони, мабуть, у захваті…
Вибачте, я на секунду вийду.
Скоро повернуся.
Вибачте.
Таке не забудеш.
Ні, не забудеш.
Вибачте.
Усе нормально?
Так.
Поперу вже вранці.
-Так, мабуть, краще. -Згоден.
На добраніч.
14 ГОДИН НА РІЧЦІ
Добрий день!
Потрібна допомога?
-Можете скинути пов'язки. -Не думайте скидати пов'язки.
У мене є їжа. Діти, мабуть, голодні.
Лягайте. Униз.
Агов, дітлахи.
Ви колись бачили оленятко?
Розкажу вам секрет.
Я бачив одне в лісі.
Знаю, вам страшно. Не хвилюйтеся.
Я вас не скривджу. Витягну на берег.
Знімай довбану пов'язку!
Я бачив. Я бачив правду.
Зніми пов'язку.
Воно красиве, таке красиве. Зніми пов'язку.
Зніми пов'язку!
Воно очистить світ!
Усі мусять побачити.
Погані новини.
Їжа закінчується, і ніхто нам не поможе.
Мусимо вийти надвір.
Думаю, я знаю, де знайти їжу.
-Де, Чарлі? -У «Філдс-маркеті».
Я замкнув магазин, коли почався хаос.
-І ти мовчав? -Добре, що тепер знаємо.
Дякую.
Потрібно зібрати групу.
Ми загинемо ще на шляху туди.
-Жартуєте? -Я піду.
-Я теж піду. -Ви вагітні!
Якщо всі йдуть, то і я піду.
Може, цього разу піду я, а ви — уже наступного?
-Я піду. -Що?
-Жити набридло? -Я пройшла підготовку.
Мені не подобається. Не думаю, що вам варто йти.
-Нас четверо. -П'ятеро з Чарлі.
З Чарлі? Чарлі нікуди не піде.
-Ти знаєш систему безпеки. -Я не піду.
Поділився інформацією — і годі.
Ви знаєте дорогу, це ж супермаркет.
Є вказівники. Ви там бували. Хочете пластівці — ідете за вказівником.
Ви ж умієте читати.
-Ні. Я вам не потрібен. -Чарлі. Це збір матеріалу для книжки.
Розумієш? Буде класно.
Якщо затемнимо всі вікна,
буде надійно й безпечно.
Ви це чули?
Водити наосліп безпечно?
Не наосліп.
У нас є GPS.
Визначаю маршрут.
Їдьте прямо.
Через 800 метрів поверніть на Бей-стріт.
-А це що? -Бордюр.
Просто бордюр.
Датчик наближення.
Просто «лежачий поліцейський».
Поверніть праворуч.
-Ми з'їхали з дороги? -Перешкода.
-Може, вантажівка. -Об'їдьте її.
-Просто об'їдьте. -Добре.
Що це було?
За нами хтось їде?
-Ну нахер. -Чарлі, тихо.
-Тікаю нахер! -Чарлі, вгамуйтеся.
Не чіпайте його.
-Гляньте на мене. Не шуміть. -Заткніть його.
Чорт! Нам не вижити.
Спокійно.
-От чорт! -Тримайтеся.
Тримайтеся міцно. Я їду.
-Тримайтеся! -Це не лежачий поліцейський!
-Курва, застрягли. -Тримайтеся.
Поверніть ліворуч.
Гальмуйте!
Ви на місці.
Якого чорта?
Після такого ми маємо вийти з машини?
Пощастило нам.
-На три. Раз… -Я готовий.
Два, три.
Це що? Що я зачепила?
Це просто стовп.
Добре. Де…
До дверей усього кілька кроків.
-Я гублюся. -Десь зліва.
Зліва.
Я гублюся.
-Ходімо, народ. -Гублюся.
-Знайшов. -Добре.
-Відімкнули? -Ні.
Секунду, майже вдалося.
Усе, готово.
Заходимо.
Добре. Зайшли.
Є хто?
Я перевірю вікна.
Сюди.
Усе чисто. Скидайте пов'язки.
О боже.
-Джекпот, бляха. -Так.
-Де консерви? -Другий ряд.
-Туалетний папір? -П'ятий.
-Нахер це все. Де бухло? -Сьомий.
Не забувайте: місця мало. Беріть лише необхідне, що не псується.
-Де електроніка? -Шостий.
Шостий. Супер, дякую.
Я це не прибиратиму.
Чудово.
Як добре, що я вирішив піти.
Це найкраще місце на планеті.
Знаю. І це не жарт!
Мій подарунок до дня народження малюка.
-Ого, дякую. -Прошу.
Сестра чекає четвертого, тому…
О боже. Вона свята.
Це точно.
Я завжди торкаюся її живота.
Це заспокоює.
Брудний підступ природи.
Сестра із Сакраменто?
-Так. -Так?
Розкажіть про себе. Де ви росли?
Неподалік від Стоктона.
-Стоктон. -Так.
-Ми вирощували коней. -На ранчо?
-Татко був справжній ковбой. -Так ви навчилися цих трюків…
-Яких? -З дробовиком.
Так. Цікаве було дитинство.
Стоктон не так далеко від Сакраменто.
Ні. Вниз по 99-му.
-По 99-му шосе. -Два різні світи.
Ми могли зустрітися за інших обставин.
Аякже.
Я могла би бути вашою нянею.
Сексуальною нянею.
Ви так говорите лише тому, що ми помремо.
Можливо.
Як вам так поталанило?
Привіт.
Такі сонні.
Увага, покупці. Прошу зібратися в сьомому ряду.
У мене дуже, дуже важливе оголошення.
-Пані та панове, прошу… -Так, Дуґласе.
Користуючись нагодою, хочу виголосити тост за всіх нас,
бо спільними зусиллями ми робимо кінець світу…
знову великим!
Пташки.
Дурники, невже ви не розумієте?
Можна просто лишитися тут.
У нас тут річний запас продуктів і напоїв.
Ні за що не треба платити, нікуди не треба ходити.
А всі, хто в Ґреґа, помруть з голоду?
Головне, що не ми.
Тут є все необхідне для життя. Усе.
Нема ні статистичних, ні логічних, ні юридичних причин туди вертатися.
Причина є: ми не засранці.
Ми не лишаємося.
Що це?
Чарлі, що там?
Вантажна платформа.
Хто там?
Благаю, впустіть.
Голосніше, вас не чути.
Благаю, впустіть.
Прикрийте очі.
-Що? -Я йому відчиню.
-Ні. -Там же хтось є.
Я мушу відчинити.
Добре.
Так.
Добре.
-Гей. -Гей.
Прошу, впустіть. Я в пастці.
Заждіть. Це що… Рибнику, це ти?
-Чарлі, це я. -Що за Рибник, Чарлі?
Мій співробітник із супермаркету. З рибного відділу.
Він сидів і трохи псих, але завжди добре до мене ставився.
-Як ти туди потрапив? -Я…
Вони мене обманули!
«Вони» — це хто?
Ти про кого? Ти там один?
Мене обманули й лишили тут гнити.
Хто тебе лишив? Про що ти?
Народ, щось не так.
-Щось не так! -Впустіть. Я в пастці.
Рибнику, ти що робиш? Що ти робиш?
Подивіться. Воно хоче, щоб ви побачили! Впустіть!
Він дуже сильний. Я не втримаю.
Впустіть!
Чарлі!
Чорт!
Чарлі, не треба!
Чарлі, глянь. Глянь, яка краса.
-Чарлі? -Чарлі!
-Чарлі!
-От чорт. -Якого хера?
Чорт!
Треба тікати.
Вшиваймося. Швидко.
Треба забиратися.
Прошу, впустіть.
Чому він досі живий?
Благаю, впустіть.
Привіт, Феліксе!
О боже.
Стільки всього.
-Пташки? -Так.
Вони відчувають присутність істот.
Де Чарлі?
Не доведеться читати цей роман.
Довбаний виродку, він нас врятував!
Я знаю, що ви про мене думаєте, що ви всі думаєте.
У заяві на розлучення
перша дружина написала, що назвати мене виродком —
це образити всіх інших виродків.
Друга дружина казала, що більше не боїться пекла,
бо нема нічого гіршого, ніж жити в шлюбі зі мною.
Ми порозумілися б.
Можливо.
А тоді Лідія.
Втретє мені пощастило.
Добрішої людини я не зустрічав.
Проте я живий, а вона — ні. Знаєш, чому?
Бо наприкінці лишаються два типи людей.
Засранці й мертві.
Боже, ви так схожі на мого батька.
На вашого батька?
Він теж був великим інтелектуалом, який ділився мудрістю з негідними дурнями?
Він теж говорив засранською.
Як і ви, він завжди виправдовував свої дії якимось глибоким сенсом,
вигадливими теоріями змови й…
й у всьому винив інших, коли сам був неправий.
Коли ми із сестрою усвідомили, що це лише відмовка,
щоб гівняно ставитися до рідних, жити стало простіше.
Знаєш що? Я таки бачу між нами одну відмінність.
Я не помиляюся.
Звісно. Два кретини — пара.
А зовнішньо ми схожі?
Не дуже.
Він не такий неповторний красень?
Та ні, просто…
Волосся інше.
-Волосся? -Так.
У нього воно було.
Мені не можна.
Та ну, це ж кінець світу.
Не думаю, що крапля віскі щось змінить.
Що ж…
Надіюся, ви неправі.
Про засранців і мертвих.
Надіюся, є й інші.
Випиймо за цю надію.
-Замкніть гараж. -Добре.
Заждіть.
-Прикрийте очі. -Так.
Закрили.
От виродки.
Де, бляха, машина?
Де Люсі й Фелікс?
Курва.
24 ГОДИНИ НА РІЧЦІ
Ти не гребеш.
Треба перепочити.
Нам іще довго?
Кілька годин.
Мелорі!
Рятуй!
Мелорі!
Не поранився?
-Мені холодно. -Знаю. Зачекай.
Ні. Їжа й ковдри. Чорт забирай!
-Вибач. -Ні, це…
Чекайте.
Отак.
-Отак. -Мені дуже холодно.
Ми тебе зігріємо, чуєш? Ми тебе зігріємо.
Обгорнися.
Не скидайте пов'язки. Притуліться.
Ви це чули?
Ляжте на дно човна. Щоб вас не було видно.
Будьте тихо. Пташок залишу з вами.
Я вас накрию. Лежіть тихо й не вилазьте з човна.
Зрозуміли? Будьте тут!
Чорт!
Мелорі.
З Мелорі щось сталося.
Мелорі?
Я казала сидіти в човні!
Думати не треба.
Просто роби, як я кажу, або помреш.
Якщо зі мною щось стається, не рятуй мене.
Забудь про мене й рятуйся сама.
Зрозуміла?
Повтори! Якщо зі мною щось стається, що ти робиш?
Рятуєшся сама. Повтори!
-Рятуюся сама. -Рятуєшся сама.
На вас не можна покластися.
Кінець світу підштовхує нас на різне.
Це не кінець світу.
Та невже?
А схоже на кінець.
Під кінець моєї служби в Іраку ми базувалися в селищі.
Ми мали патрулювати вулиці, стежити за порядком.
Якось уранці…
ми побачили батька з чотирма дітьми.
Я підійшов глянути, чи все в порядку,
упевнитися, що їм нічого не загрожує.
А він вів дітей до школи.
Посеред усього цього лайна,
посеред хаосу він вів дітей до школи.
Тому…
Ми пішли з ним.
І так щодня.
Супроводжували його.
Це стало звичкою.
А наприкінці служби,
коли ми мали вертатися додому, він дав мені це.
Сподіваюся, він досі водить їх до школи.
28 ГОДИН НА РІЧЦІ
Прийом, мене хтось чує? Прийом.
Це Мелорі. Мене хтось чує? Прийом.
Мене хтось чує? Прийом. Мене хтось чує?
Прийом. Перевірка, прийом.
Прийом, мене хтось чує? Прийом.
-Прийом. Перевірка. -Ви…
На вас є пов'язка?
Ви… За вами висить покривало?
Добре, швиденько заходьте.
Дякую. Ось моя пов'язка. Дуже дякую.
Усе гаразд. Заждіть. Заждіть тут. Мелорі!
-Заждіть. -Олімпіє, ти що?
-Мелорі! -Що ти робиш?
-Чим ти думала? На підлогу! -Він просто наляканий.
-Він наляканий. -Перевір торбу.
Сюди, Олімпіє.
-Хто ви? -Хто це?
Томе, він під прицілом. Перевір торбу.
-Хто це? -Йому страшно.
-Хто ви? -Як він зайшов?
-Замовкни, Олімпіє. -Йому було страшно. Я його впустила.
-Впустила в дім незнайомця! -Пробачте.
-Йому було страшно. -Ти тупа?
Боже. Годі.
Мене звуть Ґері.
Я живу в місті.
Коли з'явилися ці штуки, ми з колегами сіли в потяг,
бо думали, що тут безпечно.
Благаю, дозвольте залишитися.
-Мене переслідують. -Хто?
-Не вірю. Бреше. -Хто переслідує?
Він точно бреше.
-Клянуся. -Чому ви тут?
Ми хотіли сховатися в домі мого колеги Карла.
Усе було нормально, поки не ввірвалися вони.
Істоти нікуди не вриваються.
Не істоти, а ці психи.
Психи з Нортвуда.
З Нортвуда? Я не… Це де?
Це психлікарня для неосудних злочинців.
Приємно дізнатися, що вони тепер на волі.
А тоді що?
Нас вивели надвір і змусили розплющити очі,
щоб ми побачили істот.
Що?
-Ви подивилися? -Ні.
Мій друг Карл повалив одного з них на землю,
і нам вдалося втекти.
Я біг, аж поки не дістався сюди.
Стукав у всі двері підряд, але ніхто не відповідав.
Відповіли лише ви, тому…
Дякую.
Птахи.
Найстрашніше те, що люди, які до нас увірвалися…
були без пов'язок.
Ті їм не потрібні.
Надворі всім потрібні пов'язки.
Їм — ні.
На психів істоти впливають інакше.
Вони хотіли побачити.
Вони раділи.
Дуже тішилися.
Казали, що всі повинні побачити.
Заждіть.
Вставайте й виходьте. Це не сиротинець.
Новенький, дякую, що зайшли, раді знайомству, а тепер пензлюйте звідси.
Хто не згоден, приєднуйтеся до нього.
-Геть звідси! -Дуґласе, це вбивство.
Ні. Це вбивство.
-Благаю. -Впускати незнайомців у дім.
Усі наші контакти з зовнішнім світом принесли тільки смерть.
Лідія, Ґреґ, Чарлі.
Хочете рятувати людей —
виходьте за двері й уперед.
Більше жодних незнайомців.
Через мій труп.
Я більше не повторюватиму, вставайте і…
Дякую.
Поспиш у гаражі.
Я відчинила двері тільки тому,
що пам'ятаю, як воно — стояти по той бік.
Якби ви мене не впустили…
Відчуваю себе тягарем.
Ти тягар не більше, ніж я.
-Неправда. -Правда.
Ти не слабка, як я.
Я така пещена.
Батьки все для мене робили, а тоді — чоловік,
і я розм'якла від любові.
Мене ростили вовки, тому вважай, що тобі пощастило.
Якщо зі мною щось станеться, подбай про мого малюка.
Добре?
-Ні. -Будь ласка.
-Це твій малюк. -Мелорі.
Ні.
-Пообіцяй… -З тобою все буде добре.
Це твій малюк.
-Пообіцяй. -Усе…
Прошу, пообіцяй.
Добре. Авжеж.
Що це?
Якби я хотіла сказати,
то не пакувала б його в цей вишуканий пакетик.
Прихопила під час вилазки.
Як мило.
-Дякую. -Нема за що.
Знаю, ти все уявляла геть інакше.
Ні, це ідеальний подарунок.
Віддаси донечці, коли та підросте. Добре?
Дякую.
38 ГОДИН НА РІЧЦІ
Течія прискорюється. Треба поговорити.
Поговорімо про пороги.
Пороги — місця, де річка дуже бурхлива.
Дуже голосна й небезпечна,
і нічого складнішого ми ще не робили.
Коли ми допливемо до них, в одного з вас буде дуже важливе завдання.
Хтось із вас буде дивитися.
Той, хто дивиться,
вказуватиме мені напрямок,
у якому я буду гребти.
Якщо дивитимуся я, ми не виживемо.
А якщо ми щось побачимо?
-Я дивитимуся. -Ні.
Я сама скажу, хто дивитиметься.
Ясно? Я оберу.
Я сама оберу, хто дивитиметься.
Я оберу.
Перевірка. Прийом. Хтось мене чує?
Перевірка. Раз, два, три. Прийом.
Перевірка.
-Люблю цю пісню. -Я також.
-І я. -І я.
Я раніше її не чула.
-Це ж може бути фальшива тривога? -Так.
Відведемо тебе нагору.
Потрібні рушники, губки, ножиці й багато води.
Відра води. Усе гаразд.
Спокійно.
Обережно. Тримайся за мене.
Усе гаразд.
Ножиці в шухляді ліворуч. Так.
-Отже, починаються пологи. -Неправда.
-Точно починаються.
-Ходімо зі мною. -Неправда.
Починаються. Ходімо. Давай.
-Треба набрати води. -Ми наберемо.
Уже біжу.
-Добре тримаєтеся. -Замовкни.
Ще раз.
Пробуй.
Усе гаразд.
Це хлопчик.
Тітка думала, що ти будеш дівчинкою.
Агов, новенький. Новенький, впустіть мене.
Підійдіть і відімкніть двері. Давайте.
Випустіть мене. Що ви робите?
Що?
Що ви робите?
Ґері?
Ґері!
Томе! Він запхав птахів у морозильник.
Томе, я ж казав, що він псих.
Ґе…
Томе. Бери дробовик.
Він псих.
Якого хріна ви творите?
Ми впустили вас у цей дім. Ми впустили…
Ні! Чорт.
Сраний виродок. Я знав, що ви кінчений псих.
Херовий засранець. Ми вас урятували.
Курва!
Продовжуй.
Так!
Мамо, ти зуміла. Ти зуміла.
Привіт.
Ви такі красиві.
Що там унизу?
Можна глянути?
Така красива.
Дякую.
Можна глянути?
Ого.
Дякую.
Гляньте сюди.
-О боже. Олімпіє, закрий очі. -Хіба не краса?
Ні. Навіщо ти це робиш? Ґері, не треба.
-Дивіться. -Ґері, не треба.
-Покажіть малюка. -Ні, Олімпіє.
Олімпіє, закрий очі доньці.
Олімпіє.
Дивіться!
-Покажіть малюка. -Олімпіє, віддай малюка.
-Не такі вони й погані. -Дай малюка.
Закрий дитині очі. Дай мені її на хвилинку.
Олімпіє, я візьму її на хвильку!
На хвилинку.
Я візьму її на хвилинку.
-На хвилинку. -Дивіться.
-Добре? -Дивіться.
Дивіться!
Ні. Благаю, ні.
-Дивіться. -Ні.
Молодчина.
Мелорі.
Дайте мені дітей.
Дайте дітей, бо заберу сам!
Засранцю.
Ви чому тут?
Прийшли побачити?
Розплющте очі.
Не бійтеся.
Гляньте на мене.
Гляньте на мене!
Мені жаль.
Жаль, що ви не побачите.
Цю красу.
Таку красу.
Мені жаль.
Воно очистить світ.
Благаю, не кривдьте нас. Не підходьте до нас, благаю.
Прошу, не треба.
Спокійно.
МИНУЛО П'ЯТЬ РОКІВ
Слухайте клацання.
Слухайте звуки. Тихіше чи голосніше?
Слухайте звуки.
Слухайте.
На відкритому просторі голосніше. Чуєте?
Якщо звук м'який, то щось дуже близько.
Прошу, відгукніться. Прийом.
Прийом, при…
Прийом.
Тут нічого.
-Привіт. -Привіт.
Що таке?
Я знову їх чула.
Що?
Вони тут…
каталися.
Їздили так, ніби без пов'язок.
Ясно.
Виходитимемо лише вдвох.
Добре.
Що це?
Думала про систему безпеки для дітей. Щоб дзвонили, якщо в біді.
Точно. Непогано.
А це що?
А це…
Суто для виживання.
-Суто для виживання. -Так.
Прийом.
Мене хтось чує? Прийом.
Перевірка.
Якщо мене хтось чує, відгукніться.
-Прийом. -Прийом.
Хто це?
-Мене звуть Рік. -Ні.
Хто це?
Ріку, це Том.
У нас є база.
Поселення з припасами…
Ціла громада.
Тут безпечно.
Прямо наприкінці річки.
-Де ви? -Не відповідай.
Біля Пайк-Кворрі.
Господи. Дуже далеко. Вас там багато?
Четверо.
Серед вас є діти?
-Нічого не кажи. -Авжеж.
Ні. А що?
Найшвидший шлях сюди — по річці,
але з дітьми це буде важко.
Стоп, по річці?
Довго пливіть за течією.
Залишайтеся на воді аж до порогів.
Там сильна течія. Небезпечна.
Ми вже втрачали людей.
Треба все чітко бачити.
-У якому сенсі? -Чітко бачити?
Доведеться дивитися.
Ріку, ми в пов'язках. Ми не можемо дивитися.
Радий це чути.
Комусь доведеться скинути…
Подорож займе два дні, зважаючи на течію річки.
Припасів візьміть більше.
-Як мені знайти вас за порогами? -Ви почуєте птахів.
У нас їх багато. Просто йдіть на звук.
За невеличкою дамбою ви побачите стіну з воротами.
Це наша…
-Їхня що? -Що там?
Ріку?
А якщо це правда?
-Ні. -Це можливо.
-Цього недостатньо. -А якщо Рік поможе?
А якщо Рік один із них?
Він знав про птахів.
Боже. Ґері теж знав і запхав їх у морозильник.
Не віриться, що ти про це думаєш.
Їжа закінчується. Треба їхати.
Справді думаєш, що я не знаю? Думаєш, я не знаю?
У дитинстві в нас був такий самий човен.
Щоліта ми плавали на ньому на озері.
Щоліта.
Вам би там сподобалося. Дерева, квіти.
Тепла водичка, хмари на небі.
Ми хлюпалися у воді. Усі діти.
Ми гасали по берегу.
У світі були інші діти?
Авжеж, такі, як ви. Такі, як ви.
Як ви.
Якось ми побачили величезний дуб.
Більший, ніж цей будинок.
Великий і старий, аж не видно верхівки.
-І що ми? -Вилізли на нього.
Вилізли на нього. Точно.
Ми дерлися й дерлися аж до верхівки.
Вгадайте, що ми побачили.
Хлопчику! Дівчинко! Спати.
Том розповідає історію.
-Мел, будь ласка… Я закінчую. -Я не повторюватиму.
Дівчинко, ходімо.
Негайно.
Ходімо.
Негайно.
Спати!
-Що ти робиш? -Це ти що робиш?
Вони думають, що лазитимуть по деревах з іншими дітьми серед метеликів і квітів.
-Це історія. -Це не історія, а брехня.
Вони не лазитимуть по деревах, не заводитимуть друзів.
-Навіщо їм у таке вірити? -Треба в щось вірити.
Навіщо все це, якщо нема в що вірити?
-Щоб вижити! -Виживати — не жити.
Якщо вони слухатимуть тебе, то помруть.
Життя — не лише теперішнє, а й майбутнє. Можливе.
Їм потрібні мрії, хай і нездійсненні.
Треба їх любити, навіть боячись їх втратити.
Вони заслуговують на мрії, на любов, на надію. На матір.
Заслуговують на матір.
Ти не дала їм імен. Їх звуть Хлопчик і Дівчинка! Серйозно.
Усе, що я роблю — заради них.
Усе без винятків.
Знаєш, що я побачив?
На верхівці дерева.
Я побачив гніздо.
І п'ять пташок.
На найвищій гілці.
А тоді вони полетіли.
Так. Сядьте!
Тут безпечно. Заходьте.
Ого.
Не може бути.
-Мабуть, зіпсувалися. -Так.
Іди до мене.
Люблю зіпсуті.
Пробач.
-Пробач. -І ти мені.
Іди сюди.
Діти.
Це полуниця.
Так смакує полуниця.
-Що це? -Тихо.
Є хтось удома?
Виведи дітей. Я відверну їхню увагу.
Якщо не вернуся через 15 хвилин, сідайте на човен.
-Я тебе не лишу. -Мел.
-Я тебе не лишу. -Послухай.
Я дуже тебе люблю.
Я тебе кохаю. Ідіть.
-Ні! -Ідіть. Прошу, ідіть.
Будьте чемні. Ідіть.
Виходжу.
-Привіт, друже. -Вам чимось допомогти?
Це вже навряд, друже.
А от ми тобі поможемо.
Ні. Геть звідси!
-Зніми пов'язку. -Не рухайся.
-Не рухайся! -Вона собі стоїть.
Там жінка з двома дітьми.
Вони вже близько.
-Вони тебе не скривдять. -Пішло воно.
Навпаки…
Друже, це така краса.
Послухайте. Я не повторюватиму.
Ми вирушаємо в подорож. Буде складно.
Ви повинні в усьому мене слухатися, інакше ми не виживемо.
Ясно?
Де Том?
Він лишається.
42 ГОДИНИ НА РІЧЦІ
Пора.
Не забули про пороги?
Я вам про них розповідала.
Вони близько.
Там дуже небезпечно, і є лише один спосіб їх проплисти.
Хтось має дивитися.
-Я дивитимуся. -Ні. Це я вирішу.
Дай мені секунду.
Я дивитимуся.
Я так тебе люблю.
Ніхто не дивитиметься.
Ясно? Ніхто.
Ясно?
Надівайте пов'язки.
Станьте на коліна. Не підводьтеся. Міцно тримайтеся.
Не рухайтеся й тримайтеся.
Міцно тримайтеся. Не відпускайте. Усе буде добре.
Тримайтеся!
Не відпускайте!
Дівчинко! Хлопчику!
Дівчинко!
Мелорі.
Хлопчику!
-Клич мене! -Рятуй!
-Мелорі! -Клич далі.
Мелорі!
-Я тут. -Мелорі!
-Я вже близько. Де ти? -Мелорі.
Де Дівчинка? Дівчинко!
Дзвони, я тебе чую.
Дівчинко, дзвони.
Дзвони.
Молодчина.
Молодчина. Підводься. Вставай.
Молодчина. Діти, чуєте пташок?
Нам до них. Треба йти на звук.
Тримайтеся за мною.
Дурко. Агов, дурко.
Розкрий очі, Мелорі. Дурко. Я тут.
Ні.
Ти не тут.
Ні.
Мелорі, глянь на мене.
Глянь на мене. Мелорі, глянь на мене.
-Мелорі, глянь на мене. -Ви несправжні.
-Мелорі! -Мелорі!
Мелорі?
Мелорі!
Мелорі.
Мелорі. Глянь на мене, Мелорі.
-Хлопчику, Дівчинко. -Мелорі.
Стійте. Нікуди не йдіть!
Відкрий очі.
Мелорі, відкрий очі.
Хлопчику. Дівчинко.
Де ви?
Ходи до мене. Поглянь на мене.
Ти мені потрібний. Глянь на мене.
Можна зняти пов'язку?
-Хлопчику! -Тут безпечно?
Це не я.
Ні. Не знімай пов'язки.
Хлопчику, це не я.
Не знімай пов'язки. Слухай мене.
Слухай мій голос, це мій голос!
Дівчинко, іди сюди. Глянь на мене.
Зніми пов'язку. Поглянь на мене.
Хіба це не небезпечно?
Ні, я тут. Не знімай пов'язки.
Послухай мене!
-Мелорі. -Що? Ні.
-Відкрий очі. -Дівчинко, відгукнися!
-Тут така краса. -Відгукнися, прошу. Де ти?
Хлопчику, Дівчинко. Де ви? Не забирай моїх дітей.
Не забирай моїх дітей!
Дзвони, золотце.
Дзвони, золотце. Я вже йду. Дзвони.
Давай. Дзвони.
О боже. Знайшла.
Добре. Усе добре. Де Дівчинка?
Дівчинко!
Де Дівчинка?
Вона тебе боїться.
-Що? -Вона тебе боїться.
Прости мені.
Прости, моя солоденька. Прости мені.
Я помилялася. Була надто сувора.
Не слід було забороняти тобі гратися.
Не слід було переривати історію Тома,
бо він її не закінчив.
Коли він виліз на верхівку велетенського дуба,
то побачив таку красу.
Побачив сотні дітей, які гралися.
Сотні.
Побачив птахів…
різнобарвних птахів,
і побачив нас.
Побачив із верхівки нас.
Побачив нас разом, бо ми повинні бути разом,
і не лише в історії.
Чесно. Я стільки всього маю вам показати.
Ви ще стільки всього повинні побачити.
Ми мусимо зробити це разом.
Тому прошу тебе, підійди до мене.
Підійди сюди.
Підійди до мене, маленька.
Я так вас люблю.
Треба знайти птахів. Знайти птахів.
Треба слухати птахів.
Слухайте пташок.
Слухайте птахів.
Слухайте птахів. Просто слухайте птахів.
Мелорі!
Тихо. Будьте тихо.
Тобі страшно, але це я.
Прошу. Де ти, Мел? Допоможи мені.
Глянь і знайди мене.
Тікаймо.
Швидко.
Шукайте птахів. Де птахи?
Де птахи? Птахи! Де птахи?
Там.
Я не чую птахів.
Дуже гучно, дуже шумно.
Мелорі!
Дуже гучно.
Сюди!
Сходинки.
Агов!
Відчиніть. Будь ласка, відчиніть!
Мене звуть Мелорі. Це Мелорі. Зі мною діти.
Скажіть Ріку, ми пливли по річці і йшли на спів птахів.
Мелорі!
-Рятуйте! -Глянь!
-Прошу! -Глянь на мене, Мелорі!
Мелорі!
Добре. Просто заберіть дітей. Врятуйте дітей.
Візьміть дітей, це ж лише діти. Благаю, візьміть!
-Благаю! Відчиніть! -Глянь на мене!
Покажіть очі!
Добре.
Вона здорова.
Вона здорова. Усі вони.
Покличте Ріка.
Спокійно.
-Мелорі? -Так.
Я Рік.
Ходімо.
Добре.
Сюди.
Ви всередині, тут безпечно.
Можете зняти пов'язки.
ШКОЛА ДЛЯ СЛІПИХ ІМЕНІ ДЖЕНЕТ ТАКЕР
Ходімо.
Птахи.
Попереджають зрячих, коли наближаються істоти.
Не дуже надійно, але хоча б щось.
Я принесу вам сухий одяг.
Відпустимо пташок до друзів?
Відпустимо?
Добре.
Мелорі?
Мелорі Гейс?
Доктор Лапхам.
Як вас звуть?
Дівчинка.
Хлопчик.
Власне…
тебе звуть Олімпія.
Так.
На честь наймилішої дівчини, яку я зустрічала.
А тебе звуть…
Тебе звуть Том.
Том.
А я їхня мати.
Хочете погратися з дітьми?
Хочеш погратися?
І ти хочеш?
Дякую. Дуже дякую.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська