―Du får en varning.
Brandy är inte bra för dig. Det bästa vore om hon försvann ur våra liv.
―Brandy, är du hemma? ―Din förbannade lögnare!
―Jag har träffat nån. ―Han är otrogen mot mamma.
―Försvinn härifrån! ―Låt honom inte se det här.
Måste vi vara ensamma i kväll?
Hej. Klockan är ju fyra.
Jag ville inte försova mig.
Det är timmar tills Oliver vaknar. Lägg dig.
Det vi har gjort är ingen liten sak.
―Nej. ―Oliver, Vic, Val...
Det här kommer att bli en del av deras identiteter.
Jag vet att det kan verka omöjligt...
...men jag tror att de en dag kommer att förstå.
Nej.
De kanske lär sig att tycka...
...att lycka är värd att förändras för.
―Det gillar jag. Säg det igen. ―Menar du det?
Nej. Säg bara att vi inte förstör deras liv.
Vi kommer att finnas där för dem. Vi älskar dem mer än nåt annat―
―och det tar oss igenom det här.
Jag borde gå.
Det är mörkt ute. Jag följer dig till bilen.
Jag älskar dig.
Det gillar jag. Säg det igen.
Jag snackade med bårhuset. De går inte vidare med Korskaya.
Så hon drunknade i ett badkar?
Överdos. Det är vanligt att de får problem.
―Så polisen tror inte på mord? ―Inte såvitt jag vet.
Gör du?
Hon hade en liten dotter. Amy.
―Har ni hittat pappan? ―Nej, men flickan ligger i systemet.
Det tar tid att hitta ett hem. Folk vill inte ta emot en död horas unge.
Visa lite respekt.
Så McAllister jobbar inte för dig längre?
Jag hoppas du ursäktar frågan. Han tillhör ju familjen.
Det gör jag inte.
Var det allt?
Jag hörde dig inte komma in.
―Jag har packat ned Olivers lunch. ―Tack.
―Det finns kaffe. ―Jag dricker på kontoret.
Jag vet att det är svårt.
Svårt? Oj...
Hej, älskling!
Vill du spela Jenga medan jag gör frukost?
―Nej. ―Vill du ha havregrynsgröt?
Jag måste sticka. ― Hej då!
Vänta! Mamma, då?
―Pappa har bråttom. ―Ge mamma en puss.
―Ha det bra. ―Nej.
En riktig puss, som på ett bröllop.
Välkommen tillbaka.
Det är skönt att ha dig här.
Jag vill inte flytta in på Jacks kontor i dag.
Det förstår jag.
Jag tror inte att Brandy ville dö.
Hon ville ta hand om Amy.
Ibland är det svårt att veta hur nån tänker.
Och ibland är det inte det.
Jag förstår att det måste ha varit fruktansvärt att hitta henne―
―men försök att inte tänka på det för mycket.
Okej?
―Sara Hanley? ―Nate Greene?
―Reportern från New York? ―Densamme.
Vill du komma in?
Jösses!
Min lägenhet är lika stor som din säng.
Gör jag rätt som bor på Manhattan? Nej, svara inte.
När jag blir deprimerad spelar jag Armies of the Third Age.
Du råkar inte ha ett plåster? Jag har nya skor.
n. ―Michael Boyd? Skitstövel.
Dina bilder var grymma. Du har öga för sadism ― det är en komplimang.
―Hur gammalt är ditt barn? ―Han fyller sju.
―Bor han här? ―Nej. Det är lite invecklat.
Min föräldrar skildes när jag var nio. Det blev grymt till slut.
―Två födelsedagsfester. ―Du kom inte hit för att få plåster.
Minns du när banken tog hus efter kraschen?
Hemlösa familjer bor nu i övergivna hus.
De blir vräkta av byggföretagen och fräkta av polisen.
"Fräkta" är inte ett ord...
Tydligen händer det saker i Auburn Gresham just nu.
Jag vill att vi berättar hur de har det.
Ska du inte hämta din kamera?
Jag har bokat in ett jobb om...biodlingsamatörer.
Hanley, du slösar bort din talang.
Ta lite risker, våga skita ned dig.
Thatcher, du ville visst träffa mig?
Brandy Korskaya. Hon drunknade i sitt badkar. Hon var påverkad.
―Hur kan det hända? ―Det var visst en läglig tragedi.
Så du ordnade det på egen hand för att visa framfötterna. Eller hur?
Ja.
Jag visste vad du ville.
―Du hade fel. ―Det behövde göras.
Det avgör inte du. Nånsin!
Jag betraktade dig som barn.
Allt som jag kan har jag lärt mig av dig.
Du dödade en mor och gjorde hennes dotter föräldralös.
Vad säger jag till min son?
Från och med nu gör du exakt som jag säger och inget annat.
Ut härifrån.
―Finns det nåt hemligt ord? ―Va?
Jag gillar bänken. Väldigt thrilleraktigt.
―Vem är du? ―Frankrikes drottning. Och du?
―Drew Stafford. ―Jag vet. Quincy Theringer.
―Jag skulle träffa Serena. ―Hon blev trött på dig och slutade.
―Nej, men hon har faktiskt slutat. ―Vad var det, då?
Hennes hus brann ned, hon bröt en tå. Jag får inte berätta.
Okej, ms Theringer. Quincy.
Leder du gruppen nu? Känner du till Mrozek?
―Ert vittne fick en överdos. ―Det tror jag inte. Hon var ren.
Vet du hur missbrukare fungerar? De är experter på att ljuga.
Kan du titta på det här? T.J. Karstens Impala―
―var parkerad i garaget där Little D...Darius Miller jobbade.
Hans chef sa att Little D hittade pistolen i en bil.
Om han erkänner att det var Impalan har jag haft rätt hela tiden.
―Familjen dödade en av sina egna. ―Säg det till mordutredarna.
Howard Goss lyssnar inte på mig. Han tror att jag är galen.
Han ändrar sig säkert när du visar honom ett gammalt tidningsurklipp...
―Fråga bara Serena... ―Hon har slutat.
Ta upp fallet med dina kollegor, Little Drew.
―Vad har du på dig... Vad gör du? ―Jag har på mig det vanliga...
...och jag packar upp linser. Är du nervös inför mötet?
Jag läste juridik med honom. Nu leder han en rival till Karsten Allied.
―Det skulle passa bra. ―Du låter positiv.
―Ska du i väg och fota bin? ―Nej, nåt intressant dök upp.
―Intressantare än tambin? ―Jag berättar om det sen.
Jag hade gärna ätit med dig, men mina barn fyller år.
―Jag ska tänka på dig. ―Jag tänker alltid på dig.
Jag förstår vad du går igenom. Det gör jag.
Men alla förlorar nån då och då.
Jag råkade ut för det i din ålder. Och jag överlevde.
Det som inte dödar en gör en starkare, va?
Ja, nåt i den stilen.
Vad betyder det?
―Vad tusan? ―Förlåt.
―Hur ska du lösa det? ―Jag kan göra så här.
Suzanne?
―Jag är trött på att låtsas. ―Vissa förstår inte.
―Jag bryr mig inte. Jag älskar dig. ―Suzanne?
Fortsätt sjunga.
Grabben! Jag vet inte vad du sysslar med, men du kan sticka.
Du får sparken.
Pappa? Pappa!
―Jag vill inte jobba här längre. ―T.J!
―Jag vill bo ensam. ―Det är inte praktiskt.
Jo.
Vissa saker har jag låtit bli att göra, men jag klarar av mycket.
―Jag vill ändra min medicinering! ―T.J!
Jag vet att det gör ont, men vänd inte upp och ned på ditt liv.
―Mr Karsten... ―Ett ögonblick!
Fortsätt jobba här. Bo hos mig.
Det blir bättre. Det lovar jag.
―Jag är redo för nåt nytt. ―Vi skulle nog passa dig utmärkt.
Bra. Jag är bra på markanvändning, tillstånd och en del processande.
―Jaså? Talar vi i kod här? ―Kod?
Jack, vi behöver nån som kommer in och bearbetar facken.
―Nån som övertalar miljönissarna. ―Ni vill ha en problemlösare.
Du ska bara göra din grej.
Ursäkta. Jag måste sticka. Här.
Ta en titt på det här, så hör vi av oss.
Det var kul att ses igen.
Jag försöker få ett uttalande medan du...
―...dokumenterar fräkningen. ―Du måste greppa risken om kulorna...
―...och döda den. ―Det var det skummaste jag har hört.
Sluta.
Inga bilder!
―Nu räcker det. ―Släpp.
―Det här är min kollega. ―Ni är båda gripna.
―Vi har rätt att vara här. ―Ni har rätt att tiga.
―Känner du till nån bra advokat? ―Två stycken.
―Vilken fantastisk dag. ―Ja.
Titta på himlen. Jag är glad att vi åkte hit. Grattis på födelsedagen!
Du borde väl inte dricka när du tar piller?
Jag äter inte mina piller.
Jag är trött på att vara begränsad.
Jag har inte tid för sånt som begränsar mig.
Får du göra så? Vad säger läkaren?
Det är lugnt. Saker och ting blir bättre nu.
Det är lugnt ― jag lovar.
Oroa dig inte.
Jag tog med dig ut hit för att ha kul på din födelsedag.
―De grep oss för att vi stod där. ―Med en kamera.
―Är det ett brott? Nej,nein, njet. ―Har du anmält?
―Ne―bulgariska. Jag ska. ―Jag sticker dit och fotar mer.
―Det var trevligt att träffas. ―Tack för hjälpen.
Jag ringer om nästa grej. Glöm bina ― du är en rebell nu.
―Mår du bra? ―Ja.
Jag tänker på en liten pojke som var i Olivers ålder.
Du verkar motiverad. Jag är lite avundsjuk.
Gick mötet inte bra?
Jag lär aldrig få ett riktigt jobb i Chicago.
Du kan börja om och göra nåt annat.
―Kan vi inte ta ett glas? ―Mina barn fyller ju år.
―Jag hoppas att de släpper in mig. ―De blir glada över att se dig.
Du!
Trodde du nånsin att du skulle få betala borgen för mig?
Jag skjutsar dig, rebell.
Det var allt.
Jag beklagar verkligen vårt lilla missförstånd.
Jag vill gottgöra dig.
Jag vet att facken behöver höja sina beräkningar―
―så att vi kan utöka budgeten före investerarmötet.
―Vad har det med dig att göra? ―Jag kan sköta kontakten med facken.
Jag kan göra det som Jack gjorde.
Jag kom hit så att du kunde godkänna det.
Jag håller dig informerad hela tiden.
Ge mig en chans till.
Jag gör inte bort mig igen.
Du kan inte lata dig eller vara kärvänlig med henne.
―Jag var inte... ―Vill du ha jobbet eller inte?
―Jag behöver det. ―Okej.
Håll ögonen i golvet och munnen stängd.
Vi får se hur det går.
Du, om jag ser dig titta på henne igen―
―hugger jag dig med den här. Förstått?
Okej.
En chans till.
―Hade du kul på slöjden? ―Jag gjorde en mask med blå ränder.
―Som en tiger. ―Den vill jag gärna se.
Ollie...
―Har du tagit de här? ―Hur låter en giraff?
Oliver, har du tagit de här från skolan? Jag blir inte arg.
Det är en giraffhund.
Okej...
Oroar du dig för nåt?
Är det nåt du går och tänker på?
Vad är det?
Jag hade en mardröm. Jag ropade på dig, men du kom inte.
―Kom pappa? ―Ja, men jag ville ha dig.
Var var du? Pappa berättade inte.
Hej, Jack.
―Hej. Vad gör du här? ―Jag körde Thatcher.
―Barnen börjar bli vuxna nu. ―Ja.
Jag skulle behöva lite råd.
Jag måste träffa facket om projektet.
Dibinsky ville inte ha med mig att göra.
―Vem mer kan jag prata med? ―Jag bryr mig inte längre.
Vi har haft våra dispyter, men vi tillhör väl ändå samma familj?
Du tänker väl inte överge honom helt?
Du får klara dig själv.
Jag rensade upp efter dig, Jack. Och efter T.J.
―Vad pratar du om? ―Spela inte dum.
Nån var tvungen att ta hand om tjejen.
Jösses.
―Jag visste inte att du skulle komma. ―De fyller ju år.
Du kan inte bara dyka upp.
―Jag ringde. ―Du bor inte här nu.
―Det är mitt hus också. ―Det är det inte. Faktiskt inte.
Det krävs ju en ingenjör till den här korkskruven.
―Jack. ―Thatcher.
―Tänk att de fyller sjutton. ―Känner du dig nostalgisk?
―Var är de? ―Vic är på väg hit...
...och Val letar i min garderob. Du får hålla till godo med oss.
―Hej, födelsedagsflickan. ―Hej, pappa.
―Jag trodde inte du skulle komma. ―Jag väntade där nere.
Jag fastnade visst här.
―Jag köpte en present. ―Tack.
Vilken är snyggast om jag ska gå ut?
Du brukade göra det här när du var nio eller tio.
―Fast nu passar kläderna faktiskt. ―Ja.
Mår du bra?
Ja. Jag tänker bara tillbaka.
Jag kan inte föreställa mig dig med nån annan än mamma.
Du kommer inte tillbaka, va?
―Har du druckit? ―Nej. Jag lät honom inte köra.
―Du borde inte dricka med medicinen. ―Jag tar den inte.
―Sen när då? ―Vem vet?
―Ska vi koka kaffe? ―Han behöver nog mer än så.
―Rummet snurrar. ―Sätt dig.
Jag måste sätta mig.
Val! Grattis på födelsedagen! Det här blir grymt!
―Han sover. ―Jag hörde att du blivit gripen.
―Jag tänkte berätta det. ―Jag har inte med saken att göra.
Ollie ville veta var jag var.
―Att berätta om affären... ―Drew, han förstår att nåt är fel.
―Han stal saker från skolan. ―Va?!
Kontorsmaterial. Han vägrar att prata med mig. Han är inte sig själv.
―Jag vet inte vad jag ska göra. ―Det borde du ha tänkt på tidigare.
Vi måste prata med honom.
―T.J. sover av sig ruset. ―Förlåt.
―Det är inte ditt fel. ―Grym födelsedag, va?
Nu går vi ut i köket och tar lite tårta.
Jag har en present till dig.
Jag vill inte ha nåt av dig.
Tonåringar är aldrig lätta.
―Jag minns T.J. i den åldern. ―Varför har han slutat ta medicinen?
Hur ska jag veta det? Han är upprörd över en massa saker.
―Er situation hjälper inte. ―Det är inte vad det handlar om.
Vi vet båda vad det beror på.
Du gjorde det, va? Du lät mörda henne.
―Varför? ―Du trodde hon skulle vittna mot oss.
Hon var på god väg!
―Så du erkänner. ―Jag erkänner inget.
Och antingen jobbar du för mig eller inte.
Och eftersom du inte gör det har du inte med saken att göra.
Jag erbjöd dig allt, men du slängde bort det.
För nån annan mans fru. Vilken patetisk medelålderskris.
―Vi pratar inte om mig. ―Nej, utan om mig.
Jag vet att livet är komplicerat.
Jag ber inte om ursäkt för nåt.
Sluta. Snälla, sluta!
Sluta!
―Släpp henne! ―Försvinn.
―Jag varnade dig. ―Det är ingen fara!
Angelo, gör honom inte illa.
―Gå bara härifrån. ―Ta det lugnt.
―Gå bara härifrån. ―Du rör henne aldrig mer.
Säg det. Säg det!
Jag ska aldrig röra... den där horan igen.
Vad Zarek än gjorde...
...är det du som bär ansvaret. Du satte bollen i rullning.
Alla begår vi misstag.
Men bara vissa går att gottgöra.
Ibland behöver vuxna tid ifrån varandra.
Så vi bestämde att jag sover i min studio vissa nätter―
―och här hos dig vissa nätter.
På så sätt får vi båda mycket tid ihop med dig.
Okej?
Det här har inte med dig att göra. Du har inte gjort nåt.
Okej?
Mamma och jag kommer alltid att vara dina föräldrar och din familj.
Vi älskar dig så mycket. Du är det viktigaste i världen för oss.
Vill du säga nåt?
Jag stal några saker från mitt klassrum. Förlåt.
Hej.
Jag har saknat dig.
―Theo Krstansky... ―Jag har bytt namn.
Thatcher Karsten låter respektablare.
Jag föredrar ditt gamla namn.
De säljer klubben. Jag ska försöka lyckas i Detroit.
Stanna här. Några killar håller på att starta ett skivbolag.
―Jag kan ordna ett skivkontrakt. ―Jag vill inte ha din hjälp.
―Suzanne... ―Jag såg en vrede i dig.
Den vill jag inte ha med att göra. Ångrar du ens att du gjorde det?
―Nej. Jag gjorde det för din skull. ―Nej, för din egen.
―Suzanne... ―Jag måste gå.
Jag minns när vi kom hem med Oliver från sjukhuset.
Han var så hjälplös, och jag var så rädd.
Men du visste vad du gjorde.
Det här är så dumt.
Vi älskade varandra, och det gör vi nog fortfarande.
―Ja. ―Kan vi inte börja om?
Inte bara för Olivers skull utan även för vår egen.
Du begick ett misstag. Jag kan komma över det.
Jag vet att jag inte har varit världens bäste make.
Jag ber verkligen om ursäkt för att jag tog dig för given.
Jag kan bättra mig. Vi kan väl försöka igen?
Jag älskar dig.
―Hör du inte vad jag säger? ―Jo.
Det är bara...
...så svårt att prata om.
Det är inte en tillfällig grej.
―Jag har känslor... ―Säg inget mer.
Jag fattar. Du vill gå vidare.
Du vill gå vidare.
Tack för att jag får hjälpa till.
Vi ska träffa en importör här.
Det är en stor last stål på väg. Han håller på och jäklas med mig.
Du måste få honom att samarbeta, så att säga.
Det klarar jag av.
Jag har snackat med facket. Det är som Jack säger...
Du är inte Jack, och det kommer du aldrig att bli.
Sara, kom och lägg dig.
Oliver behöver en mamma. Inte på halvtid utan hela tiden.
Hur kan jag vara så självisk?
Du är inte självisk.
Det är annorlunda för dig.
Dina barn är stora, men Oliver är sex år.
Du är fortfarande hans mamma hela tiden.
Vi kan försöka intala oss det―
―men jag är rädd att han aldrig ska bli lycklig.
Jag vill bara att han ska vara lycklig.
Hej, kompis.
―Vad ritar du? ―Mig, mamma och dig.
Jag gillar min fluffiga frisyr.
På bilden behöver du klippa dig.
När jag var liten hände saker som var svåra för mig.
Ibland var jag lite rädd.
Fick farmor sova i sin studio ibland?
Nej, men hon uppfostrade oss ensam.
―För att er pappa försvann? ―Precis.
―Vart tog han vägen? ―Jag vet inte. Han hade problem.
Och farmor var tvungen att verkligen kämpa.
Ibland önskade jag att det vore annorlunda, men vet du vad?
―Alla ställs inför utmaningar. ―Som i baseboll.
Precis. Om matchen går dåligt...
...eller om man glömmer sin handske.
―Tänker du fortfarande på det? ―Jag ville ha min handske.
Det är inte alltid så lätt att komma ihåg.
Vuxna glömmer.
De begår misstag och klantar sig.
Men jag kommer alltid att finnas här för dig.
―Alltid. ―Jag vet.
Bra.
Mamma kommer hit i eftermiddag...
...och så stannar hon ett par dagar. Sen kommer jag igen.
―Är det lugnt? ―Ja.
De är trevliga. De har ett par söner men ville ha en dotter.
―De har försökt adoptera i flera år. ―Vad vet de?
Att en anonym donator har upprättat en fond. De är tacksamma.
Jag vill gärna få uppdateringar då och då. Kanske ett foto.
Vi ska se till att ni får det.
Hon kommer att få en lycklig barndom.
Nu tar jag den här.