Kan du titta på det här? s Impala stod i verkstaden.
―Ert vittne dog av en överdos.
Jag har bjudit ut din dotter. Hon gillar ju tjejer.
―Vad gör du här? ―Jag var i krokarna.
―Vi kan väl börja om? ―Jag har känslor för honom.
Du jobbar inte för mig nu.
Välkommen tillbaka, min son.
Jag kan hjälpa till med Streeterville―offerten.
Jag har redan nån som jobbar med den.
―Jag kan gå igenom budgeten. ―Det är det jag har ekonomerna till.
Jag vill hjälpa till, pappa.
Vi klarar oss. Allt är under kontroll.
Pappa?
Jack kommer väl tillbaka när han kommer över allt det här?
Jag har ett möte. Kan vi prata om det på lunchen?
Jack McAllister. Lämna ett meddelande.
Jack, jag får inte tag på dig.
Jag skulle uppskatta om du ringde tillbaka.
Jag saknar dig.
―Glöm inte fotbollsskorna. ―Jag tänker rädda med huvudet.
―Hellre det än med ansiktet. ―Frukost!
―Hade nån beställt en Hawaii? ―Grymt.
―Till frukost? ―Det är vår nya grej.
Ollie och jag har hittat en ny pizzeria en bit bort.
Och vi kollar på sport medan vi äter.
Oliver ska på kalas på lördag. Ni måste köpa present.
Tvätten är klar, och jag har bytt sängkläder.
Det var inte nödvändigt.
Jag glömde nästan. Öppna det sen.
―Vi ses om ett par dagar. ―Hej då, mamma.
―Blackhawks gjorde mål! ―Va? Det missade jag.
Vi kollar igen.
ANSÖKAN OM ÄKTENSKAPSSKILLNAD
VÅRDNAD AV BARN
―Hallå? ―Quincy Theringer från FBI.
―Vad vill du? ―Ha er hjälp mot familjen Karsten.
―Situationen har förändrats. ―Vi vet att ni har slutat.
―Just därför bör vi två träffas. ―Jag kan inte hjälpa er.
Vi är inte ute efter dig, Jack. Tvinga oss inte att ge oss på dig.
―Hej. ―Hej.
―Var har ni skålarna? ―I köket.
Jag hittade dem inte.
Jag gör ägg. Du gillar väl ägg?
―Jag säger till när de är klara. ―Jag hjälper dig.
Visst, men jag är bara en amatör.
Inom matlagning, kanske, men inte allt annat.
Vi har aldrig varit på nån ordentlig dejt.
Funkar det i kväll? Eller skäms du över att synas med mig?
Du kan ju ha en papperspåse över huvudet.
Brunch om tio minuter.
Hej. Jag har en fantastisk idé.
―Jag fick dem i dag. ―Vilka?
―Det är jobbigt att se det skrivet. ―Det kan jag tänka mig.
Du...
...vad sägs om att åka i väg nånstans?
―Vart då? ―Det spelar ingen roll.
Min bil står utanför. Vi kan väl vara spontana?
―Jack, jag kan inte. ―Jodå.
Du har tre dagar utan Oliver.
Ring tidningen och skjut upp dina bokade möten.
Vi lämnar allt bakom oss. Vad säger du?
Jag hämtar tandborsten.
―Hur är det? ―Okej.
Jag är verkligen glad över att du har börjat här igen.
Jag vet nog varför Jack inte kan lämna sin tjej.
Han är kär, som jag och Brandy.
Okej. Glöm inte att ta dina mediciner.
Vad tror du händer med en när man dör?
Åker man nånstans eller försvinner man bara?
―Alla har sin egen åsikt. ―Men vad tror du?
Jag tror på...inget.
De kremerar en. Eller begraver en. Mer än så är det inte.
Det finns ingen själ, inget liv efter detta eller reinkarnation.
Så Brandy och mamma finns ingenstans?
De lider inte. De är bara...
...borta.
Jag tror inte att det stämmer.
Jag tror att Brandy är på en bättre plats. Mamma också.
Det är vad jag tror.
Du kanske har rätt.
Glöm inte medicinerna.
Min familj brukade åka på bilresor. Jag satt där fram i pappas pickup―
―och när vi körde in i en delstat önskade jag mig nåt och tutade.
Jag tänkte att om jag tutade precis när bilen var i två delstater―
―skulle min önskan bli sann.
Du pratar inte mycket om dina föräldrar.
Det är länge sen de dog.
När familjen Karsten adopterade dig―
―gav de då dig nån att prata med?
Nej.
Varför adopterade de dig?
Pappa var förman på Karsten Allied i sjutton år.
Thatcher förlitade sig mycket på honom.
Kanske kände han att var skyldig min far att ta hand om mig.
Titta. Önska dig nåt.
Hon är fotograf på Wicker Park.
Här har hon fotat stans bästa burgare. Vilken visionär...
―Du bryr dig inte om min hund, va? ―Svampplockare...
Du måste intressera dig för George. Vi är en paketlösning.
Hundrabladsrosor och sulkyer.
Herregud... Det är min morfar.
Tror du det var så hon träffade din pappa?
Jag bryr mig inte.
Jag glömde nycklarna hos dig. Kan ni två bli vänner så länge?
Hej, främling. Det var ett tag sen.
Tänk att se dig i dagsljus. Delphine, det här är Val.
Hej, George! Jag saknar dig.
Jag måste sticka. Ha det bra.
Är ni ihop? Akta dig för henne.
När hon har fått dig tröttnar hon. Hon har krossat många hjärtan.
―Varför säger du det där? ―Förlåt, det är inte min ensak.
Det var trevligt att träffas.
Kom.
―Behöver ni hjälp? ―Ja.
Det verkar vara en trasig bränsleledning.
―Vi borde kollat sånt före bröllopet. ―Ska ni gifta er?
Nej. Min collegerumskompis gifter sig med Toms klätterkompis.
Vi sammanförde dem. Jag är tärna och Tom ska hålla tal.
―Var är bröllopet? ―15 mil bort, ute på landet.
―Vi kör er. ―Vi är ändå inte på väg nånstans.
Tack så mycket!
Karman är på vår sida. ― Tack.
Hallå?
―Hej. Jag heter Jules. ―Aidan.
―Jag städar bara lite. ―Ha det så kul.
―Jag letar efter mina nycklar. ―Du är Vals vän, va?
―Jobbar du på Karsten Allied? ―Ja.
―Vad gör du där? ―IT.
Jag är fisk, från Tampa och gillar långa promenader.
―Jag ville inte vara oförskämd. ―Vem är du?
―Jag är en vän till Elaine. ―Vän? Visst.
―Nu måste jag gå. ―Det var trevligt att träffas.
Vi är inte så glada över bröllopet.
―Vem gifter sig när de är 22? ―Jag.
―Jag var 23. ―Det var annorlunda då.
Vi är programmerade att ha förhållanden i 3―5 år.
―Hur länge har ni varit ihop? ―3,5 år.
―Så det är kört för oss. ―Sluta.
―Det funkar ju för dem fortfarande. ―Vi klarar oss.
Hur ska man veta att det kommer att funka även om tjugo år?
―Det vet man inte. ―Inte?
―Nej, man måste våga tro. ―Det handlar om vårt dna.
Magin i början ska locka en att skaffa barn.
Det lär bli ett uselt tal...
―Kommunen måste... ―Vi måste börja bygga.
―Det jag försöker säga... ―Är du här?
Streeterville―projektet rör inte dig.
―Det luktar fisk. ―Laura, hjälper du honom ut?
―Jag är inte under huven. ―Angående tillstånden...
T.J?
―Ring efter en ambulans. ―Nej, ring Groves.
―Han behöver en ambulans! ―Jag vet vad jag gör.
Ring Groves. Nu!
―Jag vill ta in honom för prover. ―Varför?
Så att du kan berätta vad jag redan vet?
―Du behandlade hans anfall här förr. ―Det var två år sen senast.
―Varför just nu? ―Han slutade med sin medicin.
Jag vill kunna utvärdera hans tillstånd.
―Är det inte det du gör? ―Det dröjer flera timmar.
Känn dig som hemma.
―Oj. ―Det är inte som mitt bröllop.
―Det var väldigt formellt, va? ―300 gäster.
―Ni är välkomna på bröllopet. ―Vi vill inte störa.
Ni är kvällens hjältar. Det börjar när som helst.
―Det är så vackert här... ―Perfekt.
Varsågoda. Alla tog en till drinken. Det gör allt mycket roligare.
Varför inte?
―"Take"? ―T―a―k―e.
―"Drive"? ―D―r―i―v.
Jag sa ju att det ska vara ett E på slutet.
―Hur ska jag komma ihåg det? ―Memorera det.
Mamma brukar rita en bild.
―En bild av vad? ―Som en bil med ett E på sidan.
―Så att jag inte glömmer det. ―Jag är ingen konstnär.
―Hur ska jag då minnas? ―Skriv det.
Jag vill inte. Jag bryr mig inte om jag stavar fel.
Jo.
Jag vet att det är svårt ibland.
Man lyckas inte alltid med allt som man gör.
Men det är riktigt, riktigt viktigt...
...att aldrig ge upp eller sluta kämpa.
―Vad tycker du? ―Är det ens en bil?
Ja, det är en Impala.
―Det här var kul. ―"Var"?
Kvällen är långtifrån över.
Det var länge sen jag var på en riktig dejt.
Du lär vänja dig. Får jag ställa en fråga?
Varför har du fortfarande din vigselring på dig?
Jag vet inte.
Jag har haft den så länge att den är som en del av min hand.
―Jag tror inte att det är därför. ―Förklara det för mig, då.
Du är singel för första gången på tjugo år, och det skrämmer dig.
Ja.
Det gör det definitivt.
Jag hoppas inte att jag skrämmer dig.
Borde jag vara skrämd?
Nej, självklart inte.
Bra.
―Det är nåt jag borde... ―Vänta!
―Önska dig nåt. ―Okej.
Klar?
―Vad önskade du? ―Att livet vore mindre komplicerat.
Det står te och kaffe på verandan!
Jag känner ingen här, men jag tror att jag älskar dem. Allihop.
Dina ögon är blåa men också gröna, och i kanten är de orangea.
Jag fick skilsmässopapper i dag och borde tänka att all kärlek tar slut.
Men det paret tror på kärleken, och det är så vackert.
Jag tror inte att all kärlek tar slut.
Men tänk om han har rätt i att det bara är ett evolutionärt knep?
Jag tror...att vi är mer än vårt dna.
Men det enda vi kan hoppas på...
...är att vi är där vi är menade att vara.
Och det är jag säker på just nu.
―Hej. ―Jag visste inte att du var här.
Jag måste inte tvinga på dig hunden.
Har du varit ihop med henne som vi träffade i parken?
Svartsjuka är fruktansvärt destruktivt och otroligt avtändande.
Jag tar det här på allvar, och jag lovar att inte ljuga för dig.
Du kan inte lova att du inte krossar mitt hjärta.
Det kan ingen lova.
Jag känner att jag borde dra mig ur innan det är för sent.
―Vara inte så överdramatisk. ―Jag har haft det tufft på sistone...
...och klarar nog inte av att vänta på att det tar slut.
Så vi gör slut för att slippa göra slut senare?
Det här skrämmer mig. Det är det sista jag behöver just nu.
Han brukade mata mig med sockerbitar.
―Jag hämtar jackan i bilen. ―Jag går och tar en stor tårtbit.
―Hej, Jack. ―Vem är du?
Quincy Theringer, FBI.
Okej. Tack.
Jag hör av mig.
Hans topiramatnivåer var jättehöga.
Han har förmodligen råkat ta för mycket.
―Jag pratar med honom. ―Det kan krävas mer än så.
Det kan ha varit avsiktligt.
Det har gått 22 år, Casey.
Du lovade att det inte skulle fortsätta så här.
―Anfall kan vara svåra att styra. ―Jag pratar om hans intellekt.
Du sa att det skulle ske framsteg. Stamcellsterapi.
―Jag sa att jag hade förhoppningar. ―Det hade jag också.
Jag hoppades desperat.
Han blir aldrig bättre.
Eller hur?
Jag lät spåra din bil.
Jag blev orolig när du lämnade delstaten.
―Det är bara ett par dagar. ―Medan Rom brinner.
―Men det går att prata här. ―Jag ringer när jag kommer hem.
En fullmäktigeledamot anklagar Karsten för utpressning och mutor.
En lagerabetare vittnar om att ni smugglade in varor från Kina.
Så prata med mig nu. Vinden är på väg att vända.
―Jag joggar bara några kilometer. ―Vill du ha sällskap?
Stanna här. Jag är snart tillbaka.
―Miss Hanley... ―Säg Sara.
―Har du sett en rödvingetrupial? ―Nej.
Men jag antar att det är dags nu.
―Hej. ―Hej, mamma.
―Minns du när vi var och campade? ―Ja. Vic blev biten av en orm.
Jag har gjort slut med Jules.
―Varför? ―Jag vet inte. Vi funkar bra ihop...
...men hon är äldre och mer erfaren. Jag vet inte om jag litar på henne.
―Tänk om hon krossar mitt hjärta. ―Det vet du inte.
Det vet man aldrig.
Oavsett vad som pågår mellan mig och pappa...
...får du aldrig tro att det inte är värt det...
...för det är värt det.
Förstår du?
Titta.
―Det är Tabatha. ―Vad är hon?
En pilgrimsfalk.
Alonzo måste vara i närheten.
―Alonzo? ―Hennes partner.
De bildar par för livet.
―Jag har inte mycket tid. ―Släpp din lojalitet mot Karsten.
―Du måste börja hjälpa oss. ―Nej. De är min familj.
―Var skulle jag vara utan dem? ―Inte i en utredning...
...där du misstänks för en hel rad brott.
―Jag vittnar inte mot dem. ―Då faller du med dem.
När vi agerar måste du välja sida.
Är du beredd att ta ett fängelsestraff för honom?
Du vet var du hittar mig. Och jag vet var jag hittar dig.
Såg du nåt?
Nej. Men jag trodde det.
Så du vet inte var han hittade pistolen?
―Det var ju det jag sa. s Impala står här...
...och sen dör Little D med vapnet som dödade Mrozek på sig.
Jag var och träffade din bror Omar.
―Han har 18 månader kvar, va? ―Du är bra på att räkna.
De kanske måste flytta honom.
Det finns en tjusig rehabiliteringsanstalt, Crossroads.
Där kan han få utbildning. Det är i princip ett spa.
Å andra sidan har vi Stateville, där delstatens värsta mördare sitter.
Det vore synd om Omar hamnade där.
Ring mig. Jag hör av mig om jag hör nåt om din bror.
Du... Du!
Pistolen låg i hans bil.
Kunde det här verkligen inte vänta?
Jag har problem, Quincy. Jag kan inte fullfölja mitt uppdrag.
Frukosten serveras snart.
Hej.
―Hur långt sprang du? ―Några kilometer, bara.
―Sprang du hela vägen? ―Ja. Men jag är långsammare än förr.
Det serveras visst pannkakor snart.
Är T.J. Karsten inne? Jag heter Drew Stafford.
Mr Stafford? Kan jag hjälpa er?
Ja, jag köpte Impalan.
Den har stått i verkstaden där Little D jobbade.
―Jag vet inte vem det är. ―Darius Miller.
Han hittades död och antas vara Mrozeks mördare.
―Men ni tror inte att det var han. ―Precis.
―Varför är det så? ―Att bilen stod där...
...och att Little D hade vapnet är ett för stort sammanträffande.
Enligt ett vittne tog han vapnet från bilen.
―Vad gjorde den där? ―Mördaren hade gömt den där.
―T.J? ―Eller nån annan som kunde ta bilen.
Jag tänker ta reda på vem som lade pistolen där och fälla personen.
Tala med er son.
Varför stannar vi?
Jack?
Jack? Mår du bra?
Jag var inte ute och sprang förut.
Jag vet. Vem var hon?
En FBI―agent som utreder Karsten. Hon vill ha min hjälp.
―Vad sa du? ―Att jag inte ställer upp.
Varför har du inte sagt nåt?
―Jag vill inte blanda in dig. ―Det är för sent.
Det är svårt att skydda dig men ändå vara ärlig.
Det jag vill är att få veta vad som händer. Jag vill slippa hemligheter.
Jag tänkte på det som du sa om att få det att vara―
―i stället för en kortvarig evolutionsgrej.
―Jag var inte allvarlig. ―Jag vet hur vi ska göra.
Genom att vara tillsammans ― verkligen tillsammans ―
―på ett sätt som vi aldrig har varit i våra äktenskap.
Och oavsett vad vi ställs inför―
―så klarar vi av det tillsammans.
Så vill jag ha det.
―Jag hoppas att vi kan få det så. ―Det kan vi.
Jag lovar att aldrig stänga dig ute igen...
...eller dölja nåt för dig.
Tror du på mig?
Ja.
Det gör jag.
McAllister verkar inte vara beredd att byta sida.
―Hans fru kan vara en genväg. ―Jag kanske har nån bättre.
Jules Whitman jobbar på Karsten Allied och är Val McAllisters tjej.
Hon har varit dömd. I fjol fälldes hon i Seattle―
―för att ha hackat skatteverkets system.
Hon är radikal och har tillgång till Karsten Allieds system.
―Hon kan vara perfekt. ―Elaine, då?
Hon vet inget.
―Nåt har hänt. Det utgör ett hinder. ―Vilken sorts hinder?
Ett förhållande.
Jag har känslor för henne.
Gör vad som krävs. Ditt uppdrag förändras inte.
―Hallå? ―Sara Hanley?
―Mr Karsten. ―Jag letar efter Jack.
―Han parkerar bilen. ―Då väntar jag.
Kom in!
Hej.
Du borde nog lämna tillbaka din nyckel.
Varken du eller jag vill egentligen göra slut.
―Mitt liv är för jobbigt just nu. ―Det är jobbigt att vara tonåring.
Det här förhållandet känns seriöst―
―och du får inte slösa bort det av rädsla för att bli sårad.
Jag vet inte vad jag annars kan göra.
Jag lovar att inte vara otrogen, ljuga...
...eller tvinga dig att gilla min hund.
Du måste gå. Mina barn kan vara hemma.
Du sa ju att Val vet.
Det är skillnad på att veta och att se dig gå in i mitt sovrum.
Så, är det nån annan hemma?
―Nej. ―Bra.
Jag tycker verkligen om dig.
Jag tycker om dig också.
Men jag har precis avslutat ett tjugoårigt äktenskap―
―och jag är sen till jobbet. Jag måste stänga i kväll.
Jag måste berätta nåt viktigt.
Som chef kan du tvinga nån annan att stänga.
Jag vet inte när Jack kommer.
Det var så här allt började.
Om du inte hade fotograferat mig―
―vore vi alla mycket lyckligare nu.
―Jag önskar att det vore annorlunda. ―Ser du det här som oundvikligt?
Det är inte så svårt att bara låta bli. Det gör folk hela tiden.
Mr Karsten, Jack kommer inte att svika er familj―
―även om andra vill det.
Så lojal är han mot er.
Lojal är inte hur jag skulle beskriva Jack.
Åtminstone inte sen ni träffades.
―Thatcher. ―Jag är där bak.
Är det här vad du vill, Jack?
Att försöka leva i en dröm?
Du är inte tjugo längre.
När kommer du att börja fråga dig hur du egentligen tänkte?
Om ett halvår? Ett år?
Vi vet båda vad som alltid händer.
Du vaknar.
Jag kommer inte tillbaka.
Jag tänker inte fråga dig igen.
Det behöver du inte.
―Hallå? ―Quincy Theringer från FBI.
Vi måste prata.
Pappa?
När du inte kom hem tänkte jag att du kanske är arg.
―Mår du bättre? ―Ja. Mycket bättre.
Vad var det som hände i går? Gjorde du fel när du tog medicinen?
Ja.
―Var det avsiktligt? ―Jag blev förvirrad.
Det kommer inte att hända igen.
Kom.
―Är det jag och Jack? ―Ja.
Ni provspelade för footballaget det året.
Han kom inte med, så då tackade du nej.
Han var ju min bror.
―Han hade inte gjort likadant. ―Jodå. Säg inte så.
Jack kommer inte tillbaka, va?
Nej.
Vi måste glömma Jack. Nu är det bara du och jag.
Mår du bra?
Han räddade mig. Han gjorde mig till en del av familjen―
―i stället för att låta mig hamna i ett fosterhem.
Nån invandrarunge som bara försvann.
Nån dag kanske han förlåter dig.
Inte en chans.
Du är sen.
Förlåt.
―Tack för att du kom. ―Jag hoppas att det är värt det.
―Jag vill samarbeta. ―Jaså?
Därför ska jag berätta sanningen.
Det är inte så lätt.
Jag ville hålla det hemligt av många anledningar.
Nu är anledningarna färre.
Vilken är hemligheten?
Personen som lade pistolen i bilen var Jack McAllister.
Det var Jack som mördade Lou Mrozek.