Nekoč davno tega je v skritem srcu Francije
v čudovitem gradu živel postaven princ.
Puf, puf.
Čeprav je imel vse, kar si je želel,
je bil sebičen in krut.
Gospodar, čas je.
Vaščanom je naložil davke, da je grad napolnil s prečudovitimi stvarmi.
In zabave s prečudovitimi ljudmi.
♪ Božansko je,
♪ ko lepota, glasba ♪ in čar združijo se.
♪ Zasijati se trudijo deklice,
♪ privabiti njegov pogled, morda dva.
♪ Postati njegova izvoljenka.
♪ V venčku deklet
♪ bi utrgal najžlahtnejši cvet.
♪ Princ al' siromak ♪ svoje veselje ima vsak.
♪ Pesem strastna, ♪ nasladna, opojna doni.
♪ Ne pozna nobene skrbi.
Neke noči pa nepričakovano pride v grad vsiljivka,
iščoč zavetje pred hudo uro.
Princu v dar ponudi eno samo vrtnico.
Njen izžeti videz mu je odvraten, zato jo nažene.
Posvari ga, naj po videzu ne sodi.
Kajti lepoto nosiš v srcu.
Ko jo odslovi drugič,
se starkina zunanjost spremeni.
Pred njim stoji prelepa čarodejka.
Princ prosi odpuščanja, vendar prepozno.
Kajti videla je, da v njegovem srcu ni ljubezni.
Chip! Ježeš!
Za kazen
ga spremeni v ostudno zver.
Grad in vse, ki živijo tam,
pa usodno uroči.
Minevali so dnevi, leta in na princa ter služinčad je svet pozabil.
Kajti čarodejka je izbrisala spomin
iz zavesti vseh, ki so jih imeli radi.
Vrtnica, ki jo je ponudila, pa je bila resnično čarobna.
Če bo zmogel ljubiti
in bo ljubljen tudi on, preden odpade zadnji cvetni list,
bo urok premagan.
Če ne, mu bo usojeno živeti kot zver na veke vekov.
Toda minila so leta
in opustil je vsako upanje.
Kajti kdo bi mogel vzljubiti zver?
LEPOTICA IN ZVER
♪ Mestece ♪ mirna je vasica.
♪ Dan je dnevu prejšnjemu enak.
♪ V mestecu ♪ skromni ljudje živijo.
♪ S pozdravom se zbudijo:
♪ Bonjour!
♪ Bonjour. ♪ -Bonjour!
♪ Bonjour!
♪ S pladnjem polnim pek hiti. ♪ Kot vse dni.
♪ Prodati kruh vedno enak ♪ se mu mudi.
♪ Jutro to drugačno ni
♪ od jutra, ko smo sem prišli. ♪ V podeželsko mestece.
Dobro jutro, Belle!
Dobro jutro, gospod Jean. Ste spet kaj izgubili?
Menda sem res. Ampak ne spomnim se, kaj.
Se bom že spomnil.
Kam pa ti?
Očetu Robertu moram vrniti knjigo.
O ljubimcih iz Verone. -Dolgočasno.
♪ Tam gre dekle, ki čudno je. ♪ Brez dvoma.
♪ Zbegana, zasanjana. ♪ Mar ne vidite?
♪ Z nikomer se ne druži.
♪ Nekje v oblakih živi.
♪ Ta Belle brez dvoma ♪ nadvse hecno je dekle.
♪ Bonjour, lep dan, ♪ kako gre družini?
♪ Bonjour, lep dan. ♪ Pa ženi vaši?
♪ Kupila bi šest jajc. ♪ Kako so draga.
♪ To podeželsko življenje ♪ me strašno dolgočasi.
Če ni to edini knjižni molj v mestu.
Kam si pobegnila ta teden?
V mesti na severu Italije. Nisem se hotela vrniti.
Imate še kakšno mesto zame? -Bojim se, da ne.
Preberi spet kakšno, ki ti je bila všeč. -Hvala.
Zaradi vaše knjižnice je ta zakotni kraj široko odprt.
Adijo.
♪ Tam nenavadno gre dekle.
♪ Morda je kaj narobe z njo.
♪ Ima zasanjane oči, ♪ nos pa v knjigo tišči.
♪ Belle je uganka, ♪ ki je nikdar ne rešimo.
♪ To je čudovito.
♪ Moj najljubši del, ♪ boste videli.
♪ Tu spozna princa postavnega.
♪ A da je princ, ne bo izvedela ♪ do poglavja tretjega.
♪ Pravo ime so dali ji, ♪ lepotica.
♪ Ji po lepoti enake ni.
♪ A za lepo zunanjostjo ♪ skriva dekle se čudno.
♪ Je od nas zelo drugačna. ♪ -Z njo nimamo nič skupnega.
♪ Zelo drugačna od vseh nas ♪ je Belle.
Poglej jo, LeFou.
Moja bodoča žena.
Belle je najlepše dekle v vasi.
Zatorej najboljša.
Ampak tako je načitana.
Ti pa si bolj
mišičast. -Vem.
Tako kot je lepa, zna biti tudi prepirljiva.
Saj! Čemu ti bo, ko pa imaš naju.
Ja ...
Vse od vojne čutim, da mi nekaj manjka.
Je edino dekle, ki mi vzbudi občutek ...
Ne vem, kaj to pomeni.
♪ Takoj ko sem jo srečal, ♪ jo ugledal,
♪ božanska je, sem rekel si.
♪ V mestu sva edina ♪ tako strašansko lepa.
♪ Moram jo omrežiti ♪ in se z njo poročiti.
♪ Glej, tam jezdi.
♪ Lep je kot sanje.
♪ Monsieur Gaston, moja prva violina.
♪ Miruj, srce. ♪ Komaj še diham.
♪ Tako visoka, temna, ♪ močna, postavna surovina.
Samo sanjate lahko, gospodične.
♪ Bonjour. ♪ -Pardon.
♪ Dober dan. -Seveda. ♪ -Je to slanina? -Lepo cvetje.
♪ Malo sira. -10 metrov. ♪ -En funt. -Dovolite.
♪ Prinesem nož. ♪ -Skoz me spustite.
♪ Ta kruh. -Te ribe. ♪ -Star je. -Smrdijo.
♪ Gospa se moti. ♪ -Mogoče.
♪ Podeželsko življenje me dolgočasi. ♪ -Dobro jutro.
♪ Moja žena bo, boste videli. ♪ -Dobro jutro.
♪ Tam čudno gre dekle, ♪ nekaj posebnega je.
♪ Nenavadna gospodična.
♪ Velik greh se nam zdi, ♪ ker se ne more vklopiti.
♪ V resnici hecno je dekle. ♪ Hecno, čeprav lepo nadvse.
♪ V resnici hecno je dekle
♪ ta Belle.
Dobro jutro, Belle!
Čudovito knjigo imaš.
Si jo prebral?
Ne te. Ampak knjige, saj veš ...
Za okras tvoji večerji. Se ti nocoj pridružim?
Nocoj žal ne.
Imaš delo?
Ne ...
Torej, napreduješ?
Ne, LeFou.
Tista, ki se najtrdovratneje izmika, je vedno najslajši plen.
Zato me Belle tako privlači.
Ne osmeši se zgolj zato, da pridobi mojo naklonjenost.
Kako bi rekel temu? -Dostojanstvo?
Neizmerno privlačno, kajne?
♪ Kako trenutek traja večno
♪ in zgodba nikoli ne umre?
♪ Če v ljubezen verjamemo.
♪ Ni preprosto, a se trudimo.
♪ Včasih ostaja sreča z nami.
♪ Kot da bi obstala čas in kraj.
♪ Ljubezen v naših srcih biva.
♪ Zdaj in na vekomaj.
Belle.
Bi mi
podala ...
Hvala.
Potrebujem tudi ...
Ne. Ne.
Pravzaprav
pa potrebujem prav to. Hvala.
Papa, se ti zdim čudna?
Čudna?
Moja hči? Čudna? Od kod ti ta misel?
Ne vem. Ljudje govorijo.
Vas je majhna, veš.
Z ljudmi skromne pameti.
A majhno pomeni tudi varno.
V Parizu sem poznal tebi podobno dekle, ki je bila
pred svojim časom.
Drugačna.
Norčevali so se iz nje.
Dokler je sčasoma niso vsi posnemali.
Prosim, vsaj še eno stvar mi povej o njej.
Tvoja mati je bila
neustrašna.
Neustrašna.
No,
kaj naj ti prinesem s tržnice?
Vrtnico. Takšno, kot je na sliki. -Vsako leto prosiš zanjo.
In vsako leto jo prineseš.
Potem ti bom prinesel še eno.
Obljubim.
Nasvidenje, očka.
Nasvidenje, Belle.
Greva, Philippe.
Pot poznaš. -Se vidiva jutri.
Drži. Jutri z vrtnico.
Varno potuj.
Kaj delaš?
Perem.
Pridi. Pridi.
Modra ptica ...
Ki leti
nad črnim
gozdom.
Brala si čudovito.
Kaj za božjo voljo pa počneš?
Deklico učiš brati?
Ni dovolj ena?
Nekaj moramo ukreniti.
Tako divje
in sijajne stvarce še nisem videl.
Nihče te ni vreden.
Vem vsaj to, da bodo najini otroci čudoviti.
Prihajam ob nepravem času?
Kaj je, LeFou? -Gospodična v stiski.
Čas je za junaka.
Midva še nisva opravila.
Midva tudi ne.
Menda si imela težave z ravnateljem. Tudi mene ni maral.
Ti lahko svetujem, kako z vaščani?
Vedno bodo nezaupljivi do sprememb, ki jih prinašaš.
Samo otroka sem hotela naučiti brati.
Edini otroci, za katere bi te moralo skrbeti,
so tvoji.
Nisem še pripravljena imeti otroke.
Morda še nisi spoznala pravega.
Vas je majhna. Spoznala sem vse.
Morda bi morala pogledati še enkrat.
Nekateri smo se spremenili.
Gaston,
nikoli ne bi mogla biti srečna skupaj.
Tako zelo se nihče ne more spremeniti.
Oh, Belle.
Veš, kaj se zgodi s staro devico po očetovi smrti?
Imate novčič zame? -Berači kot uboga Agata.
To je naš svet, Belle.
Za preproste ljudi, kot sva midva, ni boljšega.
Čeprav sem kmetica,
nisem preprosta
in nikoli te ne bom vzela, Gaston. Žal mi je.
Si predstavljaš?
Mene, ženo tega neolikanega
puhloglavega ...
♪ Madame Gaston, si jo predstavljaš.
♪ Madame Gaston, njegovo ženičico.
♪ Ne, gospod, kar pozabite.
♪ Hočem več od tega ♪ življenja podeželskega.
♪ Želim si doživetij ♪ v daljnem širnem svetu.
♪ Želim si bolj, ♪ kot znam povedati.
♪ Morda uresničilo se bo
♪ in razumel me bo nekdo.
♪ Želim si več, kot drugi ♪ zame načrtujejo.
Lep je ta gozd. Ko bi ga le prepoznal.
Veš, kje sva, Philippe? Jaz namreč ne vem.
Je že dobro, Philippe.
Lahko greva po tej poti.
Le naprej. Desno.
Tako, počasi.
Naprej!
Ena pot se neha, se druga začne.
Ni hudega, poba. Samo malo snega.
Junija.
Previdno stopaj.
Drsi.
Hitreje, Philippe. V galop!
Hitreje!
Teci, Philippe! Teci!
Philippe!
Priden konjiček.
Teci, poba! Teci!
Philippe, rešil si mi življenje.
Izkazal si se.
Kje drugje bodo morali večerjati, kajne?
Poglej.
Seno je tukaj. In voda.
Preskrbljen si, prijatelj stari.
Najinemu nenamernemu gostitelju se grem zahvalit za gostoljubje.
Kdorkoli že je.
Hvala vam.
Hvala ...
Je kdo tu?
Oprostite, ker motim.
Sem samo popotnik,
iščoč zavetje pred neurjem.
Oprostite, ker nadlegujem.
Je kdo doma?
In buden?
Najbrž se je izgubil v gozdu. -Molči, cepec.
Kako, prosim?
Čudovito.
Nenavadno.
Možak z okusom. -Govoril je o meni.
Kjerkoli že ste,
samo ogrel se bom ob ognju.
Je že bolje.
Veliko bolje.
Hvala.
Mama je rekla, naj se ne premikam, da se ne prestrašite.
Oprostite.
Nič hudega.
Ne morem
se vam dovolj zahvaliti za gostoljubje.
Kar
poslovil se bom in vam
zaželel lahko noč.
Greva, Philippe. Hitro!
Ne, stoj. Stoj.
Vrtnice. Skoraj bi pozabil.
Tu sva varna.
Belle sem obljubil vrtnico.
Tako.
Philippe.
Kaj se je zgodilo?
Kje je očka? Odnesi me k njemu!
Glej, Cogsworth.
Prelepo dekle. -Tudi jaz vidim, da je dekle.
Izgubil sem kazalca, ne oči. -Kaj če je tista?
Ki bo uničila urok?
Kdo je to rekel?
Kdo je tam?
Papa?
Očka, si ti?
Belle!
Kako si me našla?
Ledene roke imaš.
Morava te spraviti domov. -Takoj odidi od tod!
Ta grad je živ.
Zbeži, preden te najde!
Kdo?
Kdo je tam?
Kdo ste?
Kdo si ti?
Prišla sem po očeta.
Tvoj oče je tat.
Lažnivec!
Ukradel je vrtnico. -Jaz sem prosila zanjo.
Kaznujte mene, ne njega.
Ne! Misli za zmerom.
Očitno te tukaj doleti takšna kazen za utrgan cvet.
Dosmrtna ječa za vrtnico?
Jaz sem zaradi ene preklet na veke vekov. Njega sem samo zaprl.
Si še pripravljena stopiti na očetovo mesto?
Stopite na svetlo.
Izberi. -Belle, tega ti ne dovolim.
Izgubil sem tvojo mater. Ne bom tudi tebe.
Pojdi zdaj.
Pojdi.
Prav, očka. Odšla bom.
Naklonite mi minuto z njim.
Ste tako ledenega srca, da ne dovolite hčerki poljubiti očeta v slovo?
Večnost zlahka pogreši minuto.
Ko se ta vrata zapro, se ne bodo več odprla.
Morala bi biti s tabo. -Ne, Belle. Poslušaj me.
Je že dobro.
Zdaj pa pojdi.
Živi svoje življenje.
Name pa pozabi. -Pozabim naj te?
Samo zaradi tebe sem, kar sem.
Rad te imam, Belle. Ne boj se.
Tudi jaz te imam rada, očka.
Ne bojim se.
Pobegnila bom, obljubim.
Kaj?
Prevzela si njegovo kazen. -Moj oče je. -Bedak je.
Ti pa tudi.
Belle ...
Oče!
Ne storite mu hudega!
Očka! -Ne!
Vrnil se bom!
Obljubim!
Oprostite, ker motim, mademoiselle, toda pospremil vas bom v vašo sobo.
Mojo sobo?
Mislila sem ... -Kaj?
''Ko se ta vrata zapro, se ne bodo več odprla?''
Vem, včasih zganja strašno dramo.
Živijo.
Zelo ste močni. Sijajna lastnost.
Kaj si?
Jaz sem Lumière!
Lahko govoriš? -Seveda lahko govori.
To je vse, kar počne.
Lumière, kot šef gospodinjstva zahtevam, da jo takoj spet zapreš.
Kaj bi bil rad do konca življenja? Človek ali kaminska ura?
Pripravljeni, gospodična? Zaupaj mi.
Ne menite se za prvi vtis. Saj niste preveč osupli?
Zakaj bi bila?
Govorim s svečo. -S svečnikom, prosim.
Ogromna razlika.
Na uslugo sem vam. Grad je zdaj vaš dom
in lahko greste kamorkoli. -Razen v zahodno krilo.
Tega nimamo.
Zakaj? Kaj je v zahodnem krilu? -Nič. -Nič. -Skladišče.
Nič drugega. -Nič drugega. -Nič drugega.
Sem, prosim. V vzhodno krilo. -Ali, kot pravim jaz, edino krilo.
Previdno stopajte, prosim.
Dobrodošli v novem domu.
Skromnem, vendar udobnem.
Čudovita je.
Razumljivo. Gospodar hoče, da imate najlepšo sobo v gradu.
Ojej, gostov nismo pričakovali.
Me veseli, mademoiselle.
Brez skrbi, takoj bo vse čisto kot solza.
Tvoj načrt je tvegan.
Vse bi tvegal za še en poljub, Plumette.
Ne, ljubček. Ne bi se prvič opekla s tabo.
Bodiva močna. -Kako, če pa sem ob tebi tako šibak?
Je tukaj vse živo?
Zdravo. Kako pa je tebi ime?
To je krtača za lase.
Brez strahu. Samo vaša garderobna omara je.
Madame De Garderoba. Sijajna pevka. -Ko je budna.
Cogsworth, diva potrebuje lepotni spanec.
Ne zapuščajte nas, gospa.
Nekoga morate obleči.
Končno,
ženska.
Ljubke oči.
Samozavesten obraz. Popolno platno. Sijajno!
Našla vam bom obleko, vredno princese.
Nisem princesa. -Neumnost!
Poglejva, kaj imam v predalih.
Kako nadležno.
Frufru, pomagaj mami.
Prefinjeno, nevpadljivo. Všeč mi je.
Frufru, lepo pozdravi maestra.
Zamisli si, LeFou.
Kmečka koča,
moj sveži ulov se vrti na ražnju,
prikupna otročad teka okrog naju, ljubljena pa mi masira utrujene noge.
Kaj pa pravi Belle?
Nikoli te ne bom vzela, Gaston.
Tu so še druge deklice.
Spreten lovec ne izgublja časa z zajci.
♪ Boli, ko te takega vidim, Gaston.
♪ Potrt si, se ne veseliš.
♪ Vsi fantje bi bili kot ti, Gaston.
♪ Tudi ko batine jim deliš.
♪ Vsi v naši vasi ♪ te v zvezde kujejo.
♪ Ni ga, ki imajo ga raje.
♪ Si vzornik, ki ga vsi spoštujejo.
♪ Jaz vem, zakaj je tako.
♪ Frajer naš je Gaston.
♪ Kot blisk hiter Gaston.
♪ Gastonov vrat je kot volov komat.
♪ Ni ga dedca vsaj za pol njega.
♪ V vseh pogledih on je možat.
♪ Vprašajte Tončka, Jerneja al' Vinka.
♪ Vsi v njegovo ekipo ♪ prišli bi igrat.
♪ Kdo meče
♪ v tarčo kot on?
♪ Kdo lomi ... ♪ -Srca kot on?
♪ Kdo ima vse na svojem mestu ♪ kot on?
♪ Res ni primerka meni enakega.
♪ Kakšen dedec je naš Gaston.
♪ Potreboval sem spodbudo.
♪ LeFou, hvala ti.
♪ Tebe, priznam, ♪ je najlažje opogumiti.
Preveč?
Ja.
♪ Nihče se ne tepe kot on.
♪ Utrinja sveče kot on.
♪ V rokoborbi ♪ največkrat grize Gaston.
♪ Na lov s puško se svojo odplazim.
♪ Vneto molijo že vse zveri.
♪ V jetra plena pazljivo namerim.
♪ In ga zahrbtno ustrelim. ♪ -Se to sme? -Briga me.
♪ Nihče ne strelja kot on.
♪ Pamet brusi kot on.
♪ V pljuvanju ♪ pa pljune najdlje Gaston.
♪ Najboljši sem v pljunkih ♪ najbolj mastnih.
♪ Deset zadel je Gaston! ♪ -Hvala. Hvala.
♪ Kot mladec sem pojedel ♪ 4 ducate jajc
♪ vsako jutro, da močan bi postal.
♪ Zdaj odrasel sem ♪ in pojem jih ducatov pet.
♪ 10 bikov bi zlahka ugnal.
♪ Kdo bister je ...
♪ Kot Gaston?
♪ Zabava se ... ♪ -Kot Gaston.
♪ Kdo puhle verze nizati zna ♪ kot Gaston?
♪ Ovesil z rogovi sem stanovanje.
♪ Povejte spet,
♪ kdo najbolj možat bi bil zet.
♪ Kdo najuspešnejši je. ♪ Uganite, če ne veste še.
♪ Vprašajte njegove vse ♪ neveste nesojene.
♪ V vasi tej je en sam ♪ kot najodličnejši znan.
♪ Ime mu je G-A-S-T
♪ in še en T, se mi zdi.
♪ Moj ponos trpi ♪ zaradi nepismenosti.
♪ Saj ga še nikoli nisem ♪ črkoval naglas.
♪ Gaston.
LeFou, najboljši si.
Zakaj te še nobena ni ujela?
Pravijo, da sem lepljiv, ampak tega ne razumem.
Prosim. Prosim. Naj mi kdo ...
Pomagajte.
Morate mi pomagati.
Za Belle gre. Belle ima. Zaprta je v grajski ječi.
Kdo jo ima? -Zver.
Ogromna, grozovita, pošastna zver!
Hčerino življenje je v nevarnosti. Čemu se smejete? To ni šala.
Njegov grad je skrit v gozdu.
Tam je že zima.
Junija, pa zima?
Nori stari Maurice. -Poslušajte me!
Zver je resnična.
Razumete?
Mi ne bo nihče pomagal?
Jaz bom pomagal, Maurice. -Kaj? -Res?
Vsi se takoj nehajte norčevati iz njega.
Stotnik, hvala.
Ne zahvaljuj se mi, Maurice. Odpelji nas k zveri.
Pridi.
Mama, v gradu je dekle!
Ja, Chip. Vemo.
Kakšen čaj rada pije? Zeliščni, kitajski,
kamilični ...
Preveč sem vznemirjen! -Počasi, da si ne zdrobiš ročaja.
Pozor, ga. Potts.
Lumière!
Kar mirno. Bom jaz govoril.
Pripravljate ji večerjo! -Morda boste cenili njeno družbo.
Gospodar, zagotavljam vam,
da nimam nič s tem brezupnim načrtom.
Večerja, šivanje obleke zanjo, izbiranje sobe v vzhodnem krilu.
Ste ji dali spalnico?
Ne, ne. On ji jo je dal. -Drži.
Toda če je dekle tista, ki bo uničila urok,
jo za začetek omrežite z večerjo.
Dobro razmišljaš, Cogsworth. -Kaj?
Tako trapaste zamisli pa še ne. Omrežim naj ujetnico.
Morate poskusiti, gospodar. Iz dneva v dan smo manj človeški.
Hči navadnega tatu je.
Kaj je potemtakem ona? -Nikar ne sodite človeka po očetu.
Pridruži se mi pri večerji.
To ni prošnja. -Blago, gospodar.
V istem dnevu je izgubila očeta in svobodo.
Ubožica se najbrž skriva na smrt prestrašena. -Točno.
Samo trenutek.
Vidite? Notri je. Ne pozabite, bodite blagi.
Ljubeznivi. -Očarljivi. -Prisrčni.
Ko bo odprla vrata, se ji smelo, vljudno nasmehnite.
Dajte, pokažite mi nasmeh.
Mojbog. -Ne.
Bi se mi pridružila pri večerji?
Zaprl si me v ječo, zdaj pa bi večerjal z mano?
Si nor?
Pobesnel bo. -Ježeš.
Ukazal sem, da se mi pridruži pri večerji. -Jaz pa sem te zavrnila.
Koliko je ura?
Kaj se dogaja?
Raje stradam, kot da bi jedla s tabo.
Izvoli.
Kar stradaj.
Če ne bo jedla z mano,
sploh ne bo jedla. Cepci!
Prepovedujem vam tako govoriti z nami.
Sem prepozen? Škoda, tokrat bi mu jih res napel.
Gospodar, vrnili ste se.
Zelo smešno. -Pa sem te.
Pokaži mi dekle.
Odpadel je še en cvetni list. -Lumière,
zrasla so mi tri nova peresa, pa sem se včeraj skubila.
Vem, draga.
Tudi jaz postajam vse bolj kovinski.
O, ne. Spet smo tam. Oprostite mi.
Dajte no, pomirite se. Še imamo čas.
Mama, bom sploh kdaj spet deček?
Boš, Chip. Spet te bo obsijalo sonce sreče. Prepusti to meni.
Rekla sem, da pojdi stran. -Ne skrbi, dragica. Jaz sem, ga. Potts.
Oh, kot privid si.
Kako lepo, da sva se spoznali.
Pot bo dolga. Naj poskrbim zate, preden odideš.
Ugotovila sem,
da se težave zdijo manj težavne po skodelici krepilnega čaja.
Počasi, Chip.
Me veseli.
Bi rada videla moj trik?
Chip.
Pogumno stvar si naredila za svojega očeta, dragica.
Ja.
Vsi mislimo tako. -Skrbi me zanj.
Nikoli ni bil sam.
Razvedri se, srčica.
Vse se bo dobro končalo. Bolje ti bo po večerji.
Toda rekel je, da ne smem jesti, če ne bom jedla z njim.
V jezi izrečemo marsikaj.
Kar lahko preslišimo ali pa ne. Greš, srčica?
Pojdi.
Prihajata! Zadnja kontrola. -Nikar!
Če gospodar izve, da si prekršil ukaz in jo nahranil, bom kriv jaz!
Poskrbel bom za to.
Si videl, kako se mu je uprla? Povem ti, ona je prava.
Morata se zaljubiti, da bomo spet ljudje.
Toda kako, če bo tičala v sobi? Chapeau, površen si.
Nikoli ga ne bo vzljubila.
Pokvarjena ura ima prav dvakrat v dnevu,
a to ni tisti čas. Strumna drža! Zablestimo!
Nimam brbončic, toda vem, da je tole okusno.
Stran, medtem ko delam.
Poper, drobi se! Sol, stresi noge. -Ne tako glasno. Tiše.
Vsekakor. Toda ni dobre večerje brez glasbe.
Glasbe?
Maestro Cadenza, ste pripravljeni?
Celo večnost že nisem igral. Komaj se spomnim, kako.
Spet gnila tipka.
Maestro, vaša soproga zgoraj
je vedno težje budna.
Računa na vašo pomoč, da stremo urok.
Potem bom igral kljub bolečim zobem.
Maestro, igrajte tiho, prosim.
Tiho. Sotto voce, seveda.
Boš zahteval še kaj neokusnega za mojo umetnino?
Samo to.
Izvoli, dragica.
Moja draga gospodična,
z največjim ponosom in najiskrenejšim veseljem
ti izrekamo dobrodošlico.
Sem! Zdaj
pa prosim, sprosti se.
Primaknimo stol,
medtem ko jedilnica ponosno pogrinja
za tvojo večerjo.
♪ Naša gostja bodi, naša gostja bodi.
♪ Postrežemo ti, kot se spodobi.
♪ Prtič si pod brado pripni,
♪ za vse drugo poskrbimo mi.
♪ Juha dneva in predjed. ♪ Z veseljem strežemo spet.
♪ To sivo je okusna reč.
♪ Vprašaj pribor, če v dvomih si.
♪ Peti znajo, plesati tudi.
♪ Vse to Francija ti nudi.
♪ Za obed postrežemo najboljše.
♪ Jedilniku se posvetiš.
♪ Jed si zaželiš. ♪ Naša ljuba gostja si,
♪ naša gostja si.
♪ Meso v omaki.
♪ Sirov suflé.
♪ Flambiran puding in sladka pita.
♪ Skuhamo, v stilu serviramo ♪ ta kulinarični kabaret.
♪ Si sama in prestrašena.
♪ Pripravili smo ti banket.
♪ Stran s slabo voljo, tožbami. ♪ Saj te pribor razveseli.
♪ Šala tu, burka tam.
♪ Sveče smeha ne prižgem zaman.
♪ Vse je prefinjeno, ♪ kar stavi na to.
♪ Čašo zdaj dvigni.
♪ Saj naša gostja si. ♪ Dobro počutje,
♪ če zamorjena si, ♪ okusna hrana povrne.
♪ Naša gostja bodi,
♪ naša gostja, naša gostja bodi.
♪ Če ne streže, je življenje ♪ služabniku le trpljenje.
♪ Izpolni ga le dušica, ♪ ki čaka ga, da ji postreže.
♪ Dobri stari časi, ♪ oh, kje so?
♪ Tista leta, kot bi mignil, ♪ so prešla.
♪ Predolgo nas že rja žre.
♪ Odveč nam je to čiščenje.
♪ Naše spretnosti ♪ je treba piliti.
♪ Dolge dneve po gradu poležavamo.
♪ Debeli, okorni in leni. ♪ Zaradi tebe pa poskočimo.
♪ Gostja je tu, gostja je tu. ♪ Naj me strela, hvala bogu.
♪ Na srečo sveže zlikani ♪ na mizi so prtiči vsi.
♪ Pila bo čaj k sladici. ♪ To me prav nič ne moti.
♪ Vrstijo se skodelice.
♪ Voda za čaj v meni vre.
♪ Topla bom, vroča celo.
♪ Vse madeže očistimo.
♪ Tu smo, da gostjo ♪ na moč očaramo.
♪ Dela je na pretek.
♪ Zaželimo še dober tek.
♪ Naša gostja si.
♪ Naša gostja je.
♪ Gostja je, naša gostja je. ♪ Izpolnimo, kar ukaže.
♪ Po dolgem času prva gostja si. ♪ Hočemo v vsem ustreči ti.
♪ S hrano,
♪ brez skrbi,
♪ zagotovo nič narobe ni.
♪ Ob sveč svetlobi topli
♪ trudimo se ustreči ti.
♪ Prvi hod.
♪ Sledijo še drugi.
♪ Dokler se želodček tvoj ne napolni.
♪ Potem z uspavanko prebavi dobri ♪ pripomoremo.
♪ Nocoj sladko boš spala. ♪ Zdaj jej, kar si izbrala.
♪ Naša gostja si,
♪ naša gostja si,
♪ naša gostja si.
♪ Ljuba gostja si.
Kipnik?
Ne razumem, zakaj ste tako ljubeznivi z mano.
Očitno ste tudi vi ujeti tukaj.
Nikoli ne pomislite na beg?
Gospodar ni tako strašen, kot se zdi.
Globoko v njegovi duši se skriva princ,
ki samo čaka, da ga nekdo osvobodi.
Lumière je omenil nekaj o zahodnem krilu.
Ne maraj za tisto.
V posteljo, srčica. -Lahko noč. -Nočko.
Naravnost v posteljo.
Kaj iščeš tukaj? Kaj si ji storila?
Nič. -Se zavedaš, kaj bi lahko storila? Vse bi nas pogubila!
Ven od tod!
Pojdi!
Šah mat. Spet.
Ne! Spet si goljufal.
Mademoiselle, kaj počneš? -Od tod grem.
Stoj!
Teci, Frufru.
Ja, ustavi jo.
Ne dovoli ji oditi.
Ustavi jo!
Ne, Frufru. -Ni čas za igro.
Ne zdaj, tepček. -Grdi kuža!
Ne! Ne!
Prosim, ne hodi! Nevarno je!
Ježešna!
Moraš mi pomagati.
Vstati moraš.
Prepričan sem, da je pot prava.
Slišiš volkove?
To pomeni, da smo že blizu gradu.
Kar je preveč, je preveč. Vrnimo se. -Stoj!
Tu smo. Tam je.
Tisto drevo.
Prepričan sem.
Takrat ga je podrla strela.
Zdaj pa spet stoji pokonci,
kot da je posredi
čarovnija ali kaj takega.
Se res hočeš poročiti v to družino?
Potemtakem
je grad v tej ... Ne.
Ne, v tej ...
V tej smeri.
Brez dvoma v tej smeri. -Ne grem se več te tvoje igrice.
Kje je Belle?
Zver jo je ugrabila in je ... -Zveri ne obstajajo.
Govoreče skodelice tudi ne.
Ali čarovnija!
Obstajajo pa volkovi, ozebline in stradež.
Globok vdih, Gaston.
Globok vdih.
Raje se obrnimo in vrnimo v Villeneuve.
Belle je gotovo že doma in kuha slastno večerjo.
Zakaj si ponudil pomoč, če misliš, da sem si vse izmislil?
Ker hočem omožiti tvojo hčer.
Pojdimo že domov.
Belle ni doma.
Je z ... -Če še enkrat rečeš zver,
bom s tabo nahranil volkove! -Nehaj! Dihaj.
Misli vesele misli. Vrni se v vojno. Kri.
Eksplozije. Nešteto vdov. -Vdove. -Ja.
Tako, ja.
Dobro je.
Maurice.
Prosim, oprosti mi, stara sablja.
Tako se ne govori z bodočim tastom, kajne?
Bodoči tast?
Nikoli se ne boš poročil z mojo hčerko.
To sem pričakoval.
Če mi Maurice ne da blagoslova, mi je samo napoti.
Ko bodo z njim opravili volkovi, bo lahko Belle skrbela samo zame.
Ne bi izčrpala vseh možnosti in izbrala malce manj
grozovito? -Greš ali ne?
Hija!
To boli!
Če bi bil pri miru, bi manj bolelo.
Če ne bi zbežala, se vse to ne bi zgodilo.
Bežala sem, ker si me prestrašil.
Ne bi smela stopiti v zahodno krilo. -Nauči se brzdati svoj bes!
Odpočij si.
Hvala, gospodična. -Večno ti bomo hvaležni.
Zakaj vam je tako pri srcu?
Vse življenje že skrbimo zanj.
Toda uklel vas je. Zakaj?
Ničesar niste zakrivili.
Prav imaš, dragica.
Veš, ko je gospodar izgubil mater,
ga je vzel kruti oče in nedolžnega fantiča
spridil, da je postal kot on.
Mi pa nismo storili ničesar. -Naj spi.
♪ Bili so sončni dnevi
♪ mojega življenja mladega.
♪ Vse dokler se ta ne konča,
♪ ne bom te več zapustil.
♪ Kdaj me očara spet
♪ ljubljene refren zapet?
♪ Bova še kdaj plesala
♪ ali za vedno vsaksebi ostala?
♪ Vse bi dala za en dan,
♪ en dan s soncem obsijan.
Lahko noč, mama.
♪ Kar je bilo, spremenim
♪ in svetlobo sem spustim.
♪ Lahko bi pela pesmi
♪ o bolečini teh temačnih dni.
♪ Uroku, ki nas teži.
♪ Toda nocoj mi vsi ♪ smo čudež, vreden pesmi.
♪ Kako v tej bolečini bridki
♪ ljubezni upanje še tli?
♪ Bila preprosta sem, odločna.
♪ Zdaj negotova, čeprav modrejša.
♪ Dnevi minuli. ♪ -Ne morem v otroštvo se vrniti.
♪ Niso mogli večno trajati. ♪ -Ko me je oče varoval.
♪ Čutim, da spreminjam se.
♪ K sebi stisni me. ♪ -Močnejša sem, svobodna ne.
♪ Tisti sončni dnevi
♪ se vrnejo, moramo verjeti,
♪ kot verjamejo zaljubljenci.
♪ Da sončni dnevi
♪ kmalu spet napočijo.
Kaj se zgodi, ko se usuje cvet?
Gospodar bo zver za vedno, mi pa ...
Starine. -Okraski.
Rabljena oprema. -Odpadki.
Postali bomo odpadki.
Rada bi vam pomagala.
Urok je gotovo mogoče zlomiti.
Samo na en način. -To ni tvoja skrb, otrok.
Kakor smo si postlali, tako bomo ležali.
Pij.
Hvala, Agata.
Ljubezen spremeni podobo in položaj.
Ljubezen ne gleda z očmi, temveč z dušo, zato ...
Zato je krilati Kupido naslikan slep.
Poznaš Shakespeara?
Bil sem deležen drage izobrazbe.
Moja najljubša igra je Romeo in Julija.
Zakaj me to ne preseneča?
Kako, prosim?
Vsa tista srčna bolečina in koprnenje ...
Veliko je boljšega čtiva.
Kaj, na primer?
Tu ga je kar nekaj, s katerim lahko začneš.
Je kaj narobe?
Čudovita je.
Ja. Rekel bi, da je.
Če ti je tako zelo všeč, je tvoja.
Si res prebral prav vse te knjige? -Kako?
No, ne vseh.
Nekatere so v grščini.
Je bila to šala?
Se zdaj celo šališ?
Mogoče.
Moder, mrzel, oster zrak
ujet v oklep ledeni.
Je vsaka veja, šiba,
travna bilka čudežno ovita v plašč
stekleni.
Zdi se mi, kot da vse vidim prvič.
Je še kaj več?
V tisti svečani tišini pa je slišati šepet
sleherne speče stvari.
Glej. Vame pogled upri.
Prebudi me vendar.
V otrplosti mi živeti ni.
♪ Zdaj ljubezniv je, ♪ skoraj dobrohoten.
♪ Prej neuglajen, surov ♪ je bil in zloben.
♪ Zdaj negotov in dobrotljiv.
♪ Kako da nisem videla ♪ že prej, kako je mil.
♪ Nekaj začutim, ♪ ko me pogleda kradoma.
♪ Ob dotiku moje šape ♪ ne vzdrgeta.
♪ Ni res, rečem si. ♪ Ne zmeni se za to.
♪ Toda nikoli prej ♪ me ni pogledala tako.
♪ Novo je ♪ in malce vznemirljivo.
♪ Kdo pomislil bi, ♪ da se to lahko zgodi.
♪ Princ na belem konju resda ni.
♪ A v njem je nekaj, česar ♪ nisem zmogla videti.
♪ Kdo mislil bi. ♪ -Je to mogoče?
♪ Kdo vedel bi. ♪ -Saj, le kdo?
♪ Kdo bi uganil, ♪ da se vzljubita brez pomoči?
♪ Nenavadno je, ♪ boste videli.
♪ Počakali bomo ♪ še nekaj dni.
♪ Plete se vez, ♪ ki je prej ni bilo.
No, če pomislim ...
♪ Nekaj med njima je, ♪ česar prej ni bilo.
Kaj, mama?
♪ Nekaj med njima je, ♪ česar prej ni bilo.
Kaj pa? Kaj je med njima?
Povedala ti bom, ko boš starejši.
Tako, sem že starejši.
Chip,
si pa pavliha.
Kaj bereš? -Nič.
Guinevere in Lancelota.
Pravzaprav
Kralja Arturja in viteze okrogle mize. O vitezih, moških, mečih in podobnem.
Kljub temu je
ljubezenska zgodba. -Naj bo.
Nisem se ti zahvalila, ker si mi rešil življenje.
Jaz pa tebi ne,
ker me nisi pustila kot pojedino volkovom.
Znajo si popestriti čas.
Toda ko v sobo stopim jaz, smeh zamre.
Tudi jaz.
Vaščani pravijo, da sem hecno dekle,
vendar dvomim, da mi laskajo. -Žal mi je.
Tvoja vas se zdi grozna.
Skoraj tako samotna kot tvoj grad.
Si za to, da pobegneva?
Še eno čarodejkino darilce.
Knjiga, ki resnično omogoči pobeg.
Kako čudovito.
Njena najokrutnejša zvijača.
Še en urok.
V zunanjem svetu ni prostora za stvor, kakršen sem jaz,
morda pa je zate.
Pomisli na kraj, ki si ga od nekdaj želela videti.
Poišči ga v očesu svoje duše.
Začuti v srcu.
Kam si naju odpeljala?
V Pariz.
Obožujem Pariz.
Kaj bi rada videla najprej?
Notre Dame,
Elizejske poljane ...
Ne? Preveč turistično?
Veliko manjše je, kot sem si zamišljala.
♪ To je Pariz mojega otroštva,
♪ nekdanjega življenja meje.
♪ V tem starem, prašnem podstrešju
♪ je živel umetnik z ženo ljubljeno.
♪ Če živi so spomini,
♪ težko jih preboliš.
♪ Čeprav veš, da Pariza ♪ tvojega otroštva
♪ več ni.
Kaj se je zgodilo tvoji materi?
Te zgodbe mi oče nikoli ni mogel povedati.
Nisem hotela siliti vanj.
Zdravniška maska.
Kuga.
Takoj morate oditi.
Hitro, preden vzame še njo.
Obžalujem, da sem tvojega očeta ozmerjal s tatom.
Pojdiva domov.
To pa je neurje, kaj?
Vsaj nisva privezana k drevesu nekje v divjini med krvoločnimi volkovi.
Ni prepozno, da se vrneva ...
Ampak vsakič, ko zaprem oči,
vidim Mauricea v stiski. Ko pa jih odprem,
je ...
Maurice!
Gaston,
si res skušal ubiti Mauricea?
Maurice!
Nebesom hvala.
Zadnjih pet dni
sem te neumorno iskal. -Hotel si me ubiti.
Prepustil si me volkovom. -Volkovom?
Eno je čvekati o svojih blodnjah, me obtožiti umora pa nekaj drugega.
Maurice,
lahko dokažeš svoje besede?
Vprašajte Agato. Rešila me je. -Agato?
Svoje obtožbe boš podkrepil s pričanjem umazane babure?
Brez zamere, Agata.
Gospod LeFou. Bil je zraven. Vse je videl.
Jaz?
Prav imaš.
Ne verjemite meni na besedo.
LeFou,
moj najdražji sopotnik, sem res jaz,
od nekdaj tvoji prijatelj in vdani družabnik,
skušal ubiti očeta edine ženske, ki sem jo kdaj ljubil?
V mnogočem je to zapleteno vprašanje ...
Ampak ne.
Ne, ni.
Ti ...
Maurice,
boli me, ko to rečem, toda postal si nevaren sebi in drugim.
Nič čudnega, da je Belle zbežala.
Potrebuješ pomoč, gospod. Tam, kjer ozdravijo izmučeno dušo.
Vse bo v redu.
Najlepšem redu.
V plesni dvorani sem ji rekel: Zaradi tebe je vse videti čudovito.
Nocoj bi morala plesati. Nisem vedel, da bo privolila.
Kje sem imel glavo? -Gospodar, to je popolno.
Vrtnica ima le še štiri cvetne liste in nocoj
ji povejte, kaj čutite. -Počutim se kot bedak.
Nikoli me ne bo ljubila. -Bodite pogumni.
Ona je prava.
Ne govori več tega!
Nobene ''prave'' ni. -Radi jo imate, kajne?
Dvorite ji ob čudoviti glasbi in romantični svetlobi sveč.
In ko napoči pravi trenutek ...
Kako bom vedel? -Čutili boste rahlo slabost.
Brez skrbi. Dobro vam bo šlo.
Samo živce umirite in ji povejte, kaj čutite.
Sicer boste do konca svojih dni pili mrzel čaj!
V temi. -Zaprašeni. -V temi in zelo zaprašeni.
Začnimo s pričesko. Ženske cenijo urejeno pričesko.
Moji so prsti na rokah in nogah. -Chapeau, pošteno oščetkaj zobe.
Namočim.
Odstrižem.
Zgladim nohte.
Zloščim rogove.
Zamižite.
Kot krona vsega ...
Voilà!
No, to lahko popravim.
Čudovito. Ampak nekaj manjka.
Seveda.
Zaključni dodatek.
♪ Kot čas je stara zgodba ta.
♪ Brez trohice laži.
♪ Komajda prijatelja,
♪ potem nenadoma ♪ eden drugače čuti.
♪ Majhna sprememba,
♪ skromna za oba.
♪ Zdaj sta prestrašena,
♪ nanjo nepripravljena,
♪ lepotica in zver.
♪ Od nekdaj je enaka.
♪ Vedno presenetljiva.
♪ A vendar nespremenljiva,
♪ kot sonce zanesljiva,
♪ ki vsako jutro vzide.
♪ Kot čas je stara zgodba ta.
♪ In njena melodija.
♪ Grenko sladka, tudi tuja.
♪ V tebi spremembo obuja.
♪ Spoznaš, da nimaš prav.
♪ Kot sonce zanesljiva,
♪ ki na vzhodu vzide.
♪ Kot čas je stara zgodba ta.
♪ Pesem kot njena rima.
♪ Lepotica in zver.
♪ Kot čas je stara zgodba ta.
♪ Pesem kot njena rima.
♪ Lepotica in zver.
Dolga leta nisem plesal.
Skoraj sem pozabil ta občutek.
Najbrž sem neumen,
če upam, da si bom stvor, kakršen sem,
nekega dne pridobil tvojo ljubezen.
Ne vem.
Res?
Bi lahko bila srečna tukaj?
Je lahko kdo srečen, če ni svoboden?
Oče me je naučil plesati.
Stopala sem mu na prste.
Gotovo ga pogrešaš.
Zelo.
Bi ga rada videla?
Rada bi videla svojega očeta.
Oče!
Kaj počnejo z njim? V težavah je.
Potem moraš k njemu.
Kaj si rekel?
K njemu moraš.
Ne zapravljaj časa.
Ne, imej ga pri sebi.
Tako se boš lahko vedno spomnila name.
Hvala ti.
Gospodar, bil sem v dvomih, toda vse teče kot ura.
Resnična ljubezen premaga vse.
Dovolil sem ji oditi.
Kaj?
Gospodar, kako ste mogli?
Moral sem.
Ampak zakaj? -Ker jo ljubi.
Zakaj potem nismo ljudje? -Ker ga ona ne ljubi. Zdaj je prepozno.
Morda se bo vrnila. -Ne.
Osvobodil sem jo.
Žal mi je, ker ne morem tega storiti za vse vas.
Pojdite zdaj.
Naš čas se je skoraj iztekel.
Pridi, ljubljena.
♪ Bilo mi dano je prav vse.
♪ Usodo sam sem si krojil.
♪ Življenja z nikomer nisem delil.
♪ Prepozno resnico sem spoznal.
♪ Bolečine se nikdar ne bom znebil.
♪ Moja bo večna sopotnica.
♪ Svoje otožno srce ♪ sem ji prepustil.
♪ Si pretežko breme naložil.
♪ Ne bo me nikdar zapustila.
♪ Čeprav od mene stran beži.
♪ Mučila me bo, mirila ♪ in spet kruto ranila.
♪ Me ganila. Ni mi pomoči.
♪ Hrepenel bom v samoti.
♪ Jo čakal pri odprtih durih.
♪ Se slepil, da vsak hip bo vstopila
♪ in se za zmerom k meni vrnila.
♪ Se na ljubezni preizkušnjo togotim.
♪ Preklinjam svetlobo, ki bledi.
♪ Čeprav je zdaj že daleč ♪ iz dosega mojih rok,
♪ vedno mi jo bo dano videti.
♪ Ne bo me nikdar zapustila,
♪ čeprav ne doseže je pogled.
♪ Mislim mojim večen bo navdih.
♪ Mojemu početju vedno bo za vzgled.
♪ Hrepenel bom v samoti.
♪ Jo čakal pri odprtih durih.
♪ Se slepil, da vsak hip bo vstopila.
♪ Že je noč najdaljša nastopila.
♪ V mislih, da se usoda moti,
♪ bom čakal tu do konca večnosti.
Možak je šibak. Prosim vas!
V bolnišnico mora, ne v umobolnico.
Si že videl norišnico od znotraj, Maurice?
Niti teden dni ne boš vzdržal. Daj mi hčer v zakon, pa boš svoboden.
Nikoli.
Odpeljite ga!
Stojte!
Očka! -Belle. Mislil sem, da sem te izgubil.
Izpustite ga. Ranjen je.
Ne moremo, gospodična. Toda poskrbeli bomo zanj.
Moj oče ni nor. Gaston, povej mu.
Veš, da sem vama vdan, toda tvoj oče širi izmišljotine.
Res je, Belle. Rohni o nekakšni zveri
v gradu. -Prihajam iz gradu in zver je resnična.
Rekla bi karkoli, da ga osvobodiš. To ni dokaz.
Dokaz hočeš?
Pokaži mi zver.
Tu imate dokaz.
To je coprnija!
Poglejte to zver.
Njegove čekane!
Kremplje!
Nikar se ne bojte.
Blag je in ljubezniv.
Beštija jo je uročila.
Če je ne bi poznal, bi rekel, da ji je pri srcu!
Ni pošast, Gaston. Pošast si ti!
Zver ne bi nikomur storil žalega. -Slišal sem za moč črne magije,
prvič pa jo vidim na lastne oči.
To ogroža naša življenja!
Ne smemo ji dovoliti, da zver opozori.
Zaprite tudi njo. -Ne! -Sem!
Utihni!
Kaznovan boš za to, Gaston! -Belle!
Gaston, ne zameri ... -Bi se jima rad pridružil?
Privedi mi konja.
Stražite ju! Ne smeta pobegniti.
Če spake ne ustavimo, nas bo vse preklel.
Zato ubijmo zver!
Ubijmo zver!
♪ Ko bo mrtev, bomo varni. ♪ -Ponoči prežal bo na nas.
♪ Najprej otroke, nato pošast ♪ bo požrla celo vas.
♪ Nihče ne bo več varen, ♪ če ga pustimo živeti.
♪ Čas je, da stvar ♪ vzamemo v roke.
♪ Kdo se hoče mi pridružiti?
♪ Le pogumno skoz meglice, ♪ črn gozd, sence, temo.
♪ Razburljivo, ♪ ko na lov vsi jezdimo.
♪ Hitro zdaj. Molili bomo, ♪ ko grajske zidove uzremo.
♪ Bitje grozovito se ♪ za njimi skriva.
♪ Kot britev ostre čekane ♪ zver ima.
♪ S šapo udari, ♪ s kremplji trga in cefra.
♪ Rjove glasno in besni.
♪ Domov se vrnemo šele, ♪ ko mrtev obleži.
♪ Mrtev obleži. ♪ -Ubijmo zver!
♪ Baklo v roke in na konja.
♪ Naj vam srce ne pade v hlače.
♪ Ne bo, saj Gaston nam kaže pot.
♪ Naj bo vojna ali strah, ♪ vsi sledijo mi na mah.
♪ Kar ukažem, ♪ stori pogumen ali plah.
♪ Morda nekje divja ♪ zver krvoločna.
♪ A bojim se, ♪ da vodi nas še ena.
♪ Naprej na juriš vsi. ♪ Zgrabi meč, lok napni.
♪ Naj nam usoda bo naklonjena.
Pokaži mi grad.
Vsaj ljubiti se je naučil.
Kar nam ne koristi, če mu ona ljubezni ne vrača.
Tokrat prvič zares upam, da mu bo.
Si slišala, mama?
Je ona? Se je vrnila?
Je to mogoče? -Kaj sem vam rekla?
Kršenduš!
Vsiljivci! -Suroveži!
Pa smo tam. Toliko o resnični ljubezni.
Na barikade
in branimo se!
Umik!
♪ Srčno zdaj v bitko gremo. ♪ Visoko dvignimo zastave.
♪ Brez strahu, ♪ čeprav nevarnost se krepi.
♪ Že gremo, pesem doni. ♪ Skupaj močni smo kot biki.
♪ 50 Francozov ne more se motiti.
♪ Ubijmo zver!
Potrebujemo pomoč.
Zver moram opozoriti. -Opozoriti?
Kako si mu ušla?
Dovolil mi je oditi, oče.
Poslal me je k tebi.
Ne razumem.
Kje si ...
Peljal me je tja.
Vem, kaj se je zgodilo mami.
Potem veš, zakaj sem jo moral pustiti tam. Da te obvarujem.
Trudim se obvarovati svojo hčerkico. Najbrž preveč.
Razumem.
Mi boš zdaj pomagal? -Nevarno je.
Ja.
Je.
Lahko poskusim odpreti ključavnico.
Saj so samo zobniki
in vzmeti.
Potreboval bi
nekaj dolgega in ostrega.
Kot je to. Izvrstno.
Oprostite, gospodar.
Ne zamerite, ker motim. -Ne bo se vrnila.
Ne.
Razbili bodo vrata.
Zdaj je vseeno.
Naj pridejo.
♪ Ubijmo zver! Ubijmo zver!
Ne bo uspelo. -Vem, kaj storiti.
♪ Ubijmo zver! Ubijmo zver! ♪ Ubijmo zver!
Te niti malo ne skrbi, da v gradu morda straši?
Ne podelaj se od strahu, LeFou.
Kje smo?
Ta kraj se mi zdi znan.
Kot da sem že bil tu.
Pozdravljen.
Ti si najbrž govoreča skodelica.
Ti pa njegova babica.
Babica?
Napad!
Živijo!
Gaston!
Gaston, pomagaj.
Oprosti, prijatelj stari. Zdaj je čas junakov.
Av!
Pozdravljen.
Mislim, da je to tvoje.
Zelo je svojeglava.
Imaš otroke?
Nikogar več ni, ki bi te branil, kaj?
Eden, dva, trije, štirje,
pet, šest, sedem, osem ... -Sijajno, Chip.
Izvrstno! Pehota je tukaj.
Zdaj pa jim dajte lekcijo. Hitro!
Ja, to so knjige, tretjerazredni mušketirji.
Odhajam.
Samo ura sem.
Kar sem, fantički.
Zavrtite se. Oblekla vas bom.
Ljubki fantički.
Čudovit si.
Pojdi, svoboden si! Svoboden si, svoboden!
Kakšen čaj pijete?
Zelo vročega?
Ali vrelega?
Gospod Potts!
Mama!
Hvala.
Tu imaš!
Spreten si. -Bil sem na Gastonovi strani,
trenutno pa sva si zelo navskriž. -Predober si zanj.
Se jim spet posvetiva?
Prija mi ta glasba. Umik.
Utišajte čembalo! -Kaj?
Maestro! -Draga! Končno!
Prihajam, ljubljeni.
Trenutek resnice!
Zajetna dama bo zapela.
Pazite na prste!
Tako, ja! Bežite, bežite!
Srečno pot!
Varno do doma. -In ne vračajte se.
Zdravo, zver.
Jaz sem Gaston.
Pošilja me Belle.
Si zaljubljen vanjo?
Si res mislil, da te bo hotela?
Belle!
Kje je?
Ko se vrneva v vas, se boš poročila z mano.
Glava zveri pa bo krasila najino steno. -Nikoli!
Prihajam pote, zver!
Ne!
Belle?
Belle!
Vrnila si se! -Poskušala sem jih ustaviti!
Ostani tam!
Prihajam.
Gaston!
Ne!
Ne izpusti me.
Prosim.
Storil bom karkoli.
Ne stori mi žalega, zver.
Nisem
zver.
Beži.
Poberi se!
Nikar!
Predaleč je!
Prosim!
Hitro.
Vrnila si se.
Seveda sem se vrnila. Nikoli več te ne bom zapustila.
Bojim se, da bom tokrat odšel jaz. -Zdaj sva skupaj.
Vse bo dobro.
Samo da sem te videl.
Še zadnjič.
Ne.
Prosim, ne.
Vrni se.
Uspelo nam je, Plumette. Zmaga je naša.
Plumette?
Moja ljuba Plumette.
Maestro, bil si tako pogumen.
Zbogom, ljubezen moja.
Ne! Ne zapuščaj me!
Chip!
Sta videla Chipa? Zbežal je.
Kje je moj fantič?
Mama! -O, ne.
Mami!
Lumière,
ne morem govoriti.
Je že dobro, Cogsworth. -Ne morem ...
Lumière,
prijatelj.
Bilo mi je v čast služiti
s tabo.
V čast je bilo predvsem meni.
Vrni se.
Prosim, ne zapusti me.
Ljubim te.
Maestro!
Madame.
Maestro.
Lumière!
Cogsworth, premagala sva čas.
Plumette.
Chip! Poglej se!
Spet si majhen deček! Kaj sem ti rekla, dragec?
Kako lepo dišiš.
Frufru, končno!
Draga?
Gospod Potts! -Beatrice!
Spomnim se! Spomnim!
Henry?
Henry!
Ježeš.
Bila sem tako osamljena. -Spremeni se nazaj v uro.
Spremeni se nazaj v uro.
Lumière, glej.
Moj princ.
Pozdravljen, prijatelj stari.
Tako lepo vas je videti. -Rešili ste nam življenje, gospodična.
Belle, jaz sem!
Chip!
♪ Kot čas je stara zgodba ta.
♪ Kot njena melodija.
♪ Grenko sladka, tudi tuja. ♪ V tebi spremembo obuja.
♪ Spoznaš, da nimaš prav.
♪ Zima v pomlad ozeleni.
♪ Nihče več lačen ni.
♪ Svojo pot narava gre.
♪ So odveč besede.
♪ Lepotica in zver.
Kaj je?
Kako bi se počutil, če bi si pustil rasti brado?
♪ Kot sonce zanesljiva,
♪ ki na vzhodu vzide.
♪ Kot čas je stara zgodba ta.
♪ Pesem kot njena rima.
♪ Lepotica in zver.
♪ Kot čas je stara zgodba ta.
♪ Pesem kot njena rima.
♪ Lepotica in zver.
♪ Kako trenutek traja večno?
♪ In zgodba nikoli ne umre?
♪ Če v ljubezen verjamemo.
♪ Ni preprosto, a se trudimo.
♪ Včasih ostaja sreča z nami.
♪ Kot da obstala bi čas in kraj.
♪ Ljubezen v naših srcih biva.
♪ Zdaj in za vekomaj.
♪ V ure spremenijo se minute.
♪ Dnevi v leta, ki minevajo.
♪ Toda ko vse v pozabo utone,
♪ pesem nikdar ne izveni.
♪ Nekateri trenutki niso večni.
♪ Kak spomin tudi zagreni.
♪ Tudi hudo moramo spoznati,
♪ potem se polneje živi.
♪ Ko s poti zaidemo v mraku
♪ in se nam zdi, da upanja več ni.
♪ Nam pesem ta poguma vlije
♪ in ljubezen prebudi.
♪ Kako trenutek traja večno?
♪ Nas sreča nikdar ne zapusti.
♪ V težkih urah najtemnejših
♪ ljubezen čista večno žari.
♪ Ljubezen se obupu ne predaja.
♪ Dušo napaja kot večen izvir.
♪ Varuje, poganja in ohranja.
♪ Neti življenja nemir.
♪ V ure spremenijo se minute.
♪ Dnevi v leta, ki minevajo.
♪ Toda ko vse v pozabo utone,
♪ pesem nikdar ne izveni.
♪ Kako trenutek traja večno?
♪ Ko pesem nikdar ne izveni.
LEPOTICA IN ZVER
♪ Kot čas je stara zgodba ta.
♪ Brez trohice laži.
♪ Komajda prijatelja,
♪ potem nenadoma ♪ eden drugače čuti.
♪ Majhna sprememba,
♪ skromna za oba.
♪ Zdaj sva prestrašena,
♪ nanjo nepripravljena.
♪ Lepotica in zver.
♪ Od nekdaj je enaka.
♪ Vedno presenetljiva.
♪ A vendar nespremenljiva.
♪ Kot sonce zanesljiva,
♪ ki vsako jutro vzide.
♪ Od nekdaj je enaka.
♪ Vedno presenetljiva.
♪ A vendar nespremenljiva.
♪ Kot sonce zanesljiva,
♪ ki vsako jutro vzide.
♪ Kot čas je stara zgodba ta.
♪ In njena melodija.
♪ Grenko sladka, tudi tuja.
♪ V tebi spremembo obuja.
♪ Spoznaš, da nimaš prav.
♪ Kot sonce zanesljiva.
♪ Ki na vzhodu vzide.
♪ Kot čas je stara zgodba ta.
♪ Pesem kot njena rima.
♪ Lepotica in zver.
♪ Kot čas je stara zgodba ta.
♪ Pesem kot njena rima.
♪ Lepotica in zver.
♪ Bilo mi dano je prav vse.
♪ Usodo sam sem si krojil.
♪ Življenja z nikomer nisem delil.
♪ Prepozno resnico sem spoznal.
♪ Bolečine se nikdar ne bom znebil.
♪ Moja bo večna sopotnica.
♪ Svoje otožno srce ♪ sem ji prepustil.
♪ Si pretežko breme naložil.
♪ Ne bo me nikdar zapustila.
♪ Čeprav od mene stran beži.
♪ Mučila me bo, mirila ♪ in spet kruto ranila.
♪ Me ganila. Ni mi pomoči.
♪ Hrepenel bom v samoti.
♪ Jo čakal pri odprtih durih.
♪ Se slepil, da bo vsak hip vstopila
♪ in se za zmerom k meni vrnila.
♪ Se na ljubezni preizkušnjo togotim.
♪ Preklinjam svetlobo, ki bledi.
♪ Čeprav je zdaj že daleč ♪ iz dosega mojih rok,
♪ vedno mi jo bo dano videti.
♪ Ne bo me nikdar zapustila,
♪ čeprav ne doseže je pogled.
♪ Mislim mojim večen bo navdih.
♪ Mojemu početju vedno bo za vzgled.
♪ Hrepenel bom v samoti.
♪ Jo čakal pri odprtih durih.
♪ Se slepil, da bo vsak hip vstopila.
♪ Že je noč najdaljša nastopila.
♪ V mislih, da se usoda moti,
♪ bom čakal tu do konca večnosti.