‏מה אכלת?
‏היו לך מנות קרב לשבועיים,
‏היית שם כמעט ארבעה חודשים.
‏אני לא זוכרת שאכלתי.
‏כמה זמן את חושבת שהיית בפנים?
‏ימים.
‏אולי שבועות.
‏מה קרה לג'וזי ראדק?
‏אני לא יודעת. ‏-מה עם שפרד?
‏תורנסון?
‏מתו.
‏ונטרס?
‏אני לא יודעת.
‏מה את כן יודעת?
‏זה תא.
‏כמו כל תא, הוא נולד מתא קיים.
‏באופן כללי,
‏כל התאים נולדו, בסופו של דבר, מתא אחד.
‏אורגניזם יחיד על כדור הארץ,
‏אולי ביקום.
‏לפני בערך ארבעה מיליארד שנים...
‏אחד הפך לשניים, שניים הפכו לארבעה.
‏אז שמונה. שש-עשרה. 32.
‏הקצב של הזוג המתפצל,
‏שהופך להיות המבנה של כל מיקרוב,
‏עלה דשא, יצורים בים וביבשה...
‏והאדם.
‏המבנה של כל דבר חי...
‏ומת.
‏כסטודנטים לרפואה, ‏כרופאי המחר,
‏כאן אתם נכנסים לתמונה.
‏התא שאנו מביטים בו כרגע, ‏מקורו בגידול.
‏נקבה בתחילת שנות ה-30' לחייה, ‏הדגימה מצוואר הרחם.
‏במהלך הסמסטר הקרוב,
‏נבחן מקרוב תאים סרטניים
‏ונדון בתהליכי אוטופגיה.
‏פרופסור? ‏-היי, קייטי.
‏קראתי את המאמר של ג'ון סולסטון אמש.
‏אני חושבת שאני לא לומדת מספיק.
‏אני מפגרת בחומר.
‏לאחרים יותר קל ממני. ‏-את לא בפיגור, ולא קל להם.
‏בסדר? ‏-לנה.
‏דן.
‏חיפשתי אותך בהפסקת צהרים, ‏אבל את אף פעם לא בסביבה.
‏היו לי דברים לסיים לכתוב.
‏עבודה בלי שעשוע... לא בריא.
‏רציתי לשאול,
‏יש לך תוכניות בשבת? ‏שרה ואני מזמינים כמה אנשים.
‏מסיבת גן, כל עוד המזג אוויר טוב.
‏האמת שיש לי תוכניות.
‏יהיה כיף.
‏תודה, דן, אני מעריכה את זה. ‏אבל אני אצבע את החדר שלנו...
‏את חדר השינה.
‏עברה שנה, לנה.
‏מותר לך לבוא לעל האש.
‏זו לא בגידה בו או עלבון לזיכרו.
‏אני אצבע את חדר השינה.
‏אלוהים.
‏אוי, אלוהים.
‏חשבתי שאיבדתי אותך.
‏קיין?
‏אף אחד לא ידע על היחידה שלך.
‏דיברתי עם כולם.
‏כל מי שיכולתי.
‏השותפים האחרים ידעו מעט כמוני.
‏זו יחידה סודית?
‏אולי.
‏מה זאת אומרת, "אולי"?
‏כן, זה היה מבצע סודי. ‏אני חושב ככה.
‏שוב פקיסטן?
‏אני לא יודע איפה, או...
‏מה זה היה.
‏איך זה יכול להיות?
‏היה... היה חם?
‏ירד שלג?
‏האנשים דיברו פורטוגזית, סוואהילית, ‏או פשטו?
‏מתי חזרת?
‏אני לא יודע.
‏איך חזרת? ‏לאיזה בסיס טסת?
‏לא יודע.
‏מה עם שאר היחידה, ‏הם חזרו איתך?
‏אתה חייב לספר לי משהו.
‏נעלמת מעל פני האדמה ל-12 חודשים!
‏מגיע לי הסבר טוב יותר ‏משום הסבר בכלל.
‏זה משנה בכלל?
‏קיין...
‏איך הגעת הביתה?
‏הייתי בחוץ.
‏מחוץ לבית?
‏לא.
‏מחוץ לחדר.
‏החדר עם המיטה.
‏הדלת הייתה פתוחה ו...
‏ראיתי אותך.
‏זיהיתי אותך.
‏את הפנים שלך.
‏אני לא מרגיש טוב.
‏תישאר איתי, מותק. ‏אני איתך.
‏זכר, בן 31, שטף דם, בהתקף.
‏תישאר איתי, מותק, ‏אני אוהבת אותך.
‏מותק, תסתכל עליי.
‏תעשו משהו!
‏קראת לליווי משטרתי?
‏לאט, לאט!
‏צאו מהרכב עכשיו!
‏מה אתם עושים?
‏צאו מהרכב! ‏-אל תירו!
‏החוצה! זוזו!
‏החוצה!
‏מה קורה פה?
‏מה אתם עושים? ‏אסור להזיז אותו.
‏עזבו אותו!
‏- אזור איקס -
‏את בטח מרגישה נורא.
‏זה הנגאובר מתרופות ההרגעה שקיבלת.
‏בואי, שבי. ‏מי את?
‏שמי הוא ד"ר ונטרס.
‏אני פסיכולוגית.
‏למה אני מדברת עם פסיכולוגית?
‏אני בבי"ח פסיכיאטרי?
‏לא. ‏-אז מה זה?
‏איפה אני?
‏איפה בעלי?
‏היית בצבא שבע שנים.
‏אני מרצה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
‏אני רוצה לדעת מה לעזאזל אני עושה כאן.
‏תחום המחקר שלך הוא ‏מחזור חיים מהונדס גנטית של תא.
‏איפה בעלי?
‏כן, אני רוצה לדבר על סמל קיין.
‏מתי הוא חזר הביתה?
‏אני רוצה להיפגש עם עו"ד. ‏-לא נוכל לאפשר זאת.
‏הוא הסביר איך הוא חזר?
‏לא. ‏-האם הוא יצר עמך קשר
‏בזמן שנעדר?
‏לא.
‏מה הוא סיפר לך על המשימה כשחזר ממנה?
‏כלום. ‏-מה לגביי לפני שיצא?
‏האם הוא הזכיר לאן הוא הולך, ‏מה הוא עושה?
‏הוא לא אמר ואני לא שאלתי.
‏אבל ביקשת מידע פעמים רבות ‏ממפקד היחידה שלו.
‏עד לפני שישה חודשים, ‏אז הפסקת.
‏מדוע? חשבת שהוא מת?
‏זמן להמשיך הלאה?
‏לא קל להמשיך הלאה.
‏לא המשכתי הלאה.
‏גמרתי לענות לשאלותייך. ‏עכשיו תורך.
‏בעלך כאן.
‏הוא חולה מאוד.
‏באיזה אופן?
‏קריסת מערכות.
‏דימום פנימי רב.
‏הוא ככל הנראה נחשף לקרינה,
‏או לוירוס.
‏את מוכרחה לספר לי היכן הוא היה ומה עשה.
‏אני יכולה לעזור לו.
‏אירוע דתי.
‏אירוע חוצני.
‏מימדים גבוהים יותר.
‏יש לנו תאוריות רבות.
‏מעט עובדות.
‏זה התחיל לפני שלוש שנים בערך.
‏הגן הלאומי "בלקווטר" ‏דיווח על מגדלור שהיה מוקף
‏בדבר לו הם קראו "נצנוץ".
‏אחד הפקחים הגיע לחקור.
‏ומעולם לא חזר.
‏האירוע הוגדר סודי.
‏מאז, ניסינו להתקרב, ‏מהים וביבשה,
‏שלחנו רחפנים, חיות וצוותי חקירה.
‏שום דבר לא חזר.
‏ההיקף של זה גודל, ‏הגזרה מתרחבת.
‏כרגע, השטח מקיף אזור ביצות ‏מיושב בדלילות,
‏שאותו, לידיעתך, פינינו בתואנה ‏של דליפת חומר כימי.
‏אבל... זה לא יוכל להימשך כך.
‏בעוד כמה חודשים, האזור המושפע ‏ יגיע למקום בו אנו יושבות כעת.
‏ואז לערים,
‏מדינות... ‏וכך הלאה.
‏אמרת שדבר לא חוזר משם.
‏אבל משהו חזר.
‏כן.
‏הוא גוסס.
‏כן.
‏אנו צריכים להגיע להבנה ‏לגביי מה שנעשה איתך.
‏אתם לא משחררים אותי הביתה?
‏זה מה שאת רוצה? ללכת הביתה?
‏לא.
‏אני רוצה להיות איתו.
‏אתה לא מדבר איתי.
‏מצטער.
‏ריחפתי קצת.
‏חושב על המשימה הבאה?
‏לא.
‏הסתכלתי בירח.
‏זה תמיד מוזר לראותו באור יום.
‏כאילו אלוהים טעה.
‏השאיר אור במסדרון.
‏אלוהים לא טועה, זה...
‏חלק מהעניין של להיות אלוהים.
‏אני בטוחה שהוא טועה.
‏את יודעת שהוא שומע אותך עכשיו, נכון?
‏אם תיקח תא
‏ותעקוף את גבול ההייפליק שלו, ‏תוכל למנוע את הזדקנותו.
‏זה בדיוק מה שבאתי להגיד.
‏כך שהתא לא מזדקן, ‏הוא הופך בן אלמוות.
‏ממשיך להתפצל ולא מת.
‏אנו רואים בהזדקנות תהליך טבעי, ‏אבל למעשה זו בעיה בגנים שלנו.
‏זה מדליק אותי כשאת מתנשאת עליי. ‏זה מחרמן.
‏בלי להזדקן, ‏אוכל להיראות ככה לנצח.
‏טוב, זה ייחשב טעות.
‏לא סיפרת לי לאן אתה נוסע הפעם.
‏אני יודעת שיש משהו מוזר במשימה הזאת.
‏למה?
‏השתיקה סביבה רועמת מהרגיל.
‏אני מחפשת רמז.
‏אז...?
‏נהיה באותו חצי כדור.
‏מה זה אומר?
‏שאם תצאי ותסתכלי למעלה...
‏נראה את אותם כוכבים.
‏לא יכול להיות. ‏-מה?
‏אתה צוחק? ‏-מה?
‏אתה חושב שזה מה שאני עושה כשאתה במשימה?
‏מה? ‏-אתה חושב שאני בגינה,
‏עורגת לך, ‏מסתכלת בשמיים?
‏בסדר, תשתקי. ‏-הו, רק לחשוב,
‏על קיין האהוב שלי... ‏-בסדר.
‏שמביט באותו הירח...
‏די כבר.
‏הו, חברי השמיימי שם הרחק...
‏לא!
‏אנא שמור על החייל האמיץ שלי.
‏אלוהים. ‏אין לך טיפת כבוד,
‏ברצינות, לא רק לחברייך לנשק לשעבר בצבא,
‏אלא גם לנשיא. ‏-שכחת את הדגל.
‏אני... אני מגיע לדגל המזדיין.
‏הגיבור שלי.
‏תזדייני. ‏-בסדר.
‏היא כל הזמן לבד, ‏אולי נתחבר איתה?
‏ברור שאת צריכה. ‏-כן, אני אעשה את זה.
‏היי.
‏אני מפריעה? ‏-בכלל לא.
‏מגניב.
‏את יודעת, את תמיד לבד. זה...
‏אני מניחה שאת מרגישה קצת מוזר.
‏אולי קצת.
‏אל תרגישי ככה, ברצינות.
‏אנשים נרדמים כאן בתנוחה עוברית
‏ומשמיעים נהמות.
‏זה פסיכי, שתדעי.
‏אני אניה. ‏-לנה.
‏נעים מאוד. ‏-גם לי.
‏בואי תפגשי את החבר'ה שלי.
‏בואי תכירי חברים, קדימה.
‏בנות, זאת לנה.
‏היי, נעים מאוד.
‏זאת קאסי שפרד וג'וזי ראדק.
‏היי, נעים מאוד. ‏-היי.
‏רוצה לשבת?
‏תודה.
‏אז, היום הראשון במתקן הדרומי. ‏-כן.
‏תודה. ‏-אין בעד מה.
‏אתן כאן הרבה זמן?
‏כן, מההתחלה. ‏אני גאומורפולוגית.
‏בחנתי את השדות המגנטיים ‏סמוך לגבול הגזרה,
‏זה כמו לבחון הוריקן עם קונפטי.
‏אני כאן עשרה חודשים.
‏וואו, עשרה חודשים.
‏פרמדיקית משיקגו.
‏ניסיתי להצטרף לארגון לא-ממשלתי,
‏אבל המתקן עלה עליי.
‏רק חודשיים.
‏אני פיזיקאית. ‏הגעתי היישר מהפוסט דוקטורט בקיימברידג'.
‏היא מאוד חכמה.
‏מה הסיפור שלך, לנה?
‏אני ביולוגית, מג'ונס הופקינס.
‏בבקשה. ‏-ביולוגית?
‏אמרתי לך שהיא חכמה. ‏-מה?
‏התערבנו על המקצוע שלך, ‏וג'וזי אמרה ביולוגית, כמובן.
‏חשבתי שאת שוטרת. ‏-אני חשבתי שאת רווקה.
‏את חייבת להתחיל עם כולן, ‏כל הזמן?
‏מי שם זין? תחת הנסיבות,
‏מותר לי לגלגל את הקובייה כמה פעמים.
‏אילו נסיבות?
‏זה אולי יישמע מטורף...
‏זה באמת מטורף.
‏אנחנו הולכות לשם.
‏אתן הולכות לנצנוץ? ‏-עוד שישה ימים.
‏שלושתכן? ‏-ארבעתנו.
‏ונטרס.
‏ד"ר ונטרס?
‏מפקדת צוות.
‏כולן נשים. ‏-מדעניות.
‏הצוותים הקודמים היו צבאיים בעיקר, אז...
‏כן.
‏מה לדעתכן קרה להם?
‏יש שתי גרסאות למה שקרה עם הנצנוץ.
‏אחת, משהו הורג אותם.
‏שתיים, הם משתגעים והורגים זה את זה.
‏היה חייל אחד שהצליח לצאת.
‏כן. ‏סמל.
‏אבל שמעת באיזה מצב הוא היה.
‏קיין...
‏אני יודעת למה נכנסת לשם.
‏אני כל כך מצטערת.
‏ואני יודעת מה אני צריכה לעשות.
‏לא סיפרת להם על הקשר שלך לסמל קיין?
‏חשבתי שזה יסבך את העניינים.
‏מה?
‏מה זה כבר יסבך?
‏למה את הולכת לנצנוץ?
‏הגדרת המשימה היא להגיע
‏למקור הנצנוץ, המגדלור,
‏להיכנס, לאסוף מידע ולחזור.
‏אבל אני לא חושבת ‏שזו הגדרת המשימה שלך.
‏לא.
‏צפיתי בתופעה הזו זמן מה.
‏אני בוחנת את המתנדבים.
‏בוחרת את הצוותים.
‏הם נכנסים. אני צופה.
‏אני צופה בזה מתקרב.
‏אפשר לעשות זאת רק זמן מסוים.
‏את צריכה לדעת מה קורה בפנים?
‏כן.
‏גם אני.
‏זה מה שמסבך.
‏את רוצה לבוא איתנו.
‏אני לא יכולה לעזור לו כאן.
‏מדענית-חיילת. ‏את יכולה להילחם.
‏את יכולה ללמוד.
‏את יכולה להציל אותו.
‏ביקשת להצטרף למשימה.
‏ידוע לך שכל המשימות הקודמות כשלו
‏ושהניצול היחיד בקושי שורד.
‏זאת בחירה אמיצה.
‏הייתי חייבת לו.
‏אני רק מנסה להבין מה המניע שלך.
‏הייתי חייבת לו...
‏אז נכנסתי.
‏- הנצנוץ -
‏... ואז נקבל אוכל אמיתי.
‏ספגטי.
‏הנה הקרקרים הצמחיים של ראדק.
‏לחם תירס, לא רע.
‏סוף סוף התעוררת.
‏תנו לי רגע, ‏אני לא מאופסת.
‏תצטרפי למועדון.
‏את לא זוכרת שהקמנו מחנה?
‏אני לא זוכרת כלום... ‏אחרי שהגענו לקו היער.
‏אף אחת לא זוכרת.
‏ערכנו רשימת מלאי,
‏לפי הרישומים, ‏נראה שהיינו כאן
‏לפחות שלושה או ארבעה ימים.
‏זה בלתי אפשרי.
‏זה מה שאמרתי.
‏בדקתי את התקשורת וציוד הניווט.
‏הם בסדר. ‏אין בעיה עם מכשירים אלקטרונים,
‏וגם המצלמה עובדת.
‏אבל כל מה ששולח אותות מהנצנוץ... ‏לא מקוון.
‏אפילו שיש סביבנו בערך 20 לווינים,
‏ו... תראו.
‏אין לנו מצפן, תקשורת או נ.צ,
‏או סימנים בשטח.
‏אנחנו יודעות שאנחנו בגן הלאומי.
‏אם נלך דרומה נגיע לים
‏ואז נוכל ללכת על החוף ‏עד שנגיע לחומת המתחם, נכון?
‏איך נדע איפה זה דרום? ‏-נו, את מכירה את זה.
‏המחוג הגדול על השמש.
‏חלקי לשניים את ההבדל ‏בין השעה ל-12, שם כיוון דרום.
‏יפה.
‏יש כיוון.
‏אנחנו לא מצפות שהתקשורת תעבוד, נכון?
‏צוותים חקרו כאן שלוש שנים,
‏שלוש שנים של דממת אלחוט.
‏קדימה, נתארגן ונזוז.
‏איבדנו כבר הרבה שעות אור.
‏אני אבדוק את זה, ‏אולי נצא מהביצה המחורבנת הזאת.
‏בסדר.
‏נבדוק את הבקתה.
‏נראה שמישהו מתכנן חתונה.
‏מוזר מאוד.
‏למה?
‏הם כל כך שונים,
‏אם תסתכלי בהם לא תבחיני שהם בני אותו מין.
‏אבל הם צומחים מאותו ענף...
‏כך שהם מוכרחים להיות מאותו מין.
‏זה אותו צמח.
‏כאילו הם תקועים במוטציה תמידית.
‏פתולוגיה?
‏כן...
‏היית קוראת לזה פתולוגיה ‏לו זה היה מתרחש בבן אדם.
‏בינגו.
‏שפרד.
‏כלי תחבורה.
‏יש שם משהו מעניין?
‏לא. המקום ננטש לפני זמן רב, ‏אולי אפילו לפני...
‏ראדק?
‏ראדק!
‏זה תפס את התיק שלי!
‏ראדק!
‏משהו תפס לי את התיק!
‏לא!
‏זה לקח את התיק!
‏תעזרו לי! ‏-מה קורה?
‏תפסי את הכתף שלי!
‏תפסי אותה, קדימה.
‏תפסתי.
‏בסדר? את מחזיקה?
‏את בסדר.
‏אוקיי.
‏בואי נתיישב. ‏תעזרו עם התיק.
‏אוקיי, תנשמי.
‏הכל בסדר, את בסדר.
‏מה לעזאזל קרה? ‏-משהו במים.
‏קומי, קומי. קדימה.
‏שיט! ‏-זוזו אחורה.
‏שפרד! שפרד, תיזהרי!
‏לעזאזל!
‏זה בדיוק כמו הפרחים.
‏תראו את השיניים.
‏שורות חד-מרכזיות.
‏משהו כאן עושה מערבולת ‏בבריכת הגנים.
‏לכרישים יש שיניים כאלה, לא? ‏-זה זן כלאיים?
‏אי אפשר לייצר זן כלאיים ‏בין מינים שונים.
‏לנה, זה נעשה כבד.
‏המוטציות היו קלות בתחילה.
‏והקצינו ככל שהתקרבנו למגדלור.
‏צורות מושחתות.
‏צורות משוכפלות.
‏משוכפלות?
‏הדים.
‏האם יכול להיות מדובר בהזיות?
‏חשבתי כך בעצמי.
‏אבל כולנו ראינו את זה.
‏כמו חלום.
‏סיוט.
‏לא תמיד.
‏לפעמים זה היה יפהפה.
‏נפצעת?
‏זאת רק שריטה.
‏בטח קיבלתי את זה מהתנין.
‏כן.
‏איפה למדת לירות ככה?
‏הייתי בצבא לפני האקדמיה.
‏נחתים?
‏חיל רגלים. שבע שנים.
‏זה מרגיש כמו לפני חיים שלמים.
‏כן.
‏כל החיים מרגישים כמו לפני חיים שלמים.
‏היינו ילדים, הייתי נשואה.
‏של מי השרשרת? בעל או ילד?
‏בעלי.
‏הוא גם היה בצבא. זה...
‏כך נפגשנו.
‏"היה" בצבא? הוא פרש?
‏נהרג בשירותו הצבאי.
‏אני מצטערת לשמוע.
‏כנראה שהייתה סיבה.
‏למה את מתכוונת?
‏לכך שהתנדבת... לזה.
‏זה לא משהו שעושים אם החיים שלך... ‏הרמונים.
‏כולנו סחורה פגומה פה.
‏אניה פיכחת...
‏ולפיכך, מכורה.
‏ג'וזי הולכת בשרוול ארוך
‏כי היא לא רוצה שתראי ‏את הצלקות בזרועותיה.
‏היא ניסתה להתאבד?
‏לא, לדעתי ההיפך. ‏ניסתה להישאר בחיים.
‏ונטרס?
‏לפי מיטב ידיעותינו...
‏אין חברים, אין משפחה, ‏אין בן זוג, אין ילדים.
‏שום נקודה רגישה.
‏ואת?
‏גם אני איבדתי מישהו.
‏לא בעל...
‏בת. לוקמיה.
‏אלוהים, אני מצטערת.
‏זה אבל כפול, בצורה מסוימת.
‏ה... הילדה היפה שלי...
‏והאדם שהייתי.
‏היי!
‏מצאנו משהו.
‏- בסיס אמיה -
‏- מחוץ לתחום - ‏- משיגי גבול ייענשו -
‏זו הייתה המפקדה של המתקן הדרומי.
‏לפני שהנצנוץ בלע אותה.
‏עוד מוטציות.
‏הן בכל מקום.
‏זה ממאיר.
‏כמו גידול.
‏זה היה חדר האוכל?
‏כן.
‏בואו נתמקם שם. קדימה.
‏יש מיטות ותיקים. ‏יש כאן אנשים?
‏היו.
‏כן, נישאר בלשון עבר.
‏לעזאזל.
‏שיט!
‏החרא הזה כבד, ‏אני לא יכולה לסחוב.
‏- פייטון, מאייר, קיין, שלי -
‏לנה, מה זה?
‏בואו תראו.
‏"פייטון, מאייר,
‏קיין, שלי".
‏אלו החיילים במשלחת האחרונה.
‏נראה שהחדר הזה היה הבסיס שלהם.
‏למה חלק מהשמות מחוקים?
‏בואו לא נקפוץ למסקנות.
‏לא יודעת, אולי כדאי שכן. ‏-כן.
‏זאת תוכנית של הבסיס, נכון? ‏-כן.
‏זה חדר האוכל.
‏זה הבניין שלנו? ‏-כן.
‏אני חושבת שהזמנים ליד השמות ‏הם תורנות שמירה, אז...
‏אם הם הציבו שמירה, ‏גם אנחנו צריכות.
‏קיבלתי. ‏-כן.
‏אולי זה יגלה לנו משהו.
‏"לבאים אחרינו"
‏כנראה שהכוונה אלינו.
‏כרטיס זיכרון.
‏אני חושבת שאצליח לטעון אותו.
‏זה עובד.
‏בסדר?
‏אוקיי? ‏-אוקיי.
‏אוקיי.
‏-כן.
‏אוקיי.
‏חרא.
‏מה הוא עושה?
‏תפסיק, תפסיק, תפסיק!
‏תחזיקו אותו.
‏הנה.
‏אז הבנו מה קרה לקבוצה הקודמת, ‏הם השתגעו.
‏היה משהו חי באיש ההוא.
‏לא, זו הייתה אשליה אופטית. ‏-מה?
‏הייתי פרדמדיקית עשר שנים.
‏גירדתי אנשים מהכביש.
‏ראיתי דברים משוגעים. ‏זאת הייתה אשליה אופטית.
‏הוא זז מבפנים! ‏-לא, זה היה שוק, ראדק.
‏זו תגובה של הלם. ‏-תסתכלי שוב.
‏אני לא צופה בחרא הזה שוב! ‏-זה לא היה מעיים.
‏זה היה כמו תולעת, או... ‏-אז את תסתכלי בזה, שפרד!
‏לאיפה את הולכת?
‏לאיפה היא הלכה? ‏-קדימה.
‏מה זה?
‏לא יודעת.
‏אני לא רוצה להישאר כאן הלילה. ‏-אין לנו ברירה.
‏בבקשה. ‏-קדימה.
‏מאוחר מדי בשביל לזוז עכשיו.
‏קדימה, נלך החוצה.
‏נחמד מצידך.
‏למה אתה לא פה?
‏אני צריך לצאת יום קודם.
‏מה?
‏מה, היום?
‏עכשיו. ‏-שיט.
‏אבל תכננו יום שלם יחד.
‏היינו אמורים לנסוע לטייל... ‏-אני לא יכול.
‏אנחנו לא יכולים. ‏-אתה יכול לפחות...
‏עכשיו זה עכשיו.
‏כן.
‏מה יש?
‏אני באמת...
‏אוהב אותך,
‏לנה.
‏גם אני אוהבת אותך. ‏היי.
‏התעלומה נפתרת?
‏משהו נפתר.
‏נראה לי שאת בסדר.
‏ג'וזי נחה קצת.
‏כן.
‏עם קצת עזרה מתרופות הרגעה.
‏מה איתך? ישנת?
‏קצת.
‏אני לחוצה לפחות כמו ג'וזי.
‏אני מסתירה את זה יותר טוב.
‏אני אבדוק מה עם ונטרס.
‏כן.
‏למה את ערה? ‏את לא מחליפה אותי עד שלוש.
‏סיימתי לישון להלילה.
‏אוקיי.
‏בואי תסתכלי.
‏טוב, אנחנו כאן...
‏והנה המגדלור.
‏בדרום מערב נמצאת ויל-פרדו.
‏זו קהילה קטנה שפינינו לפני כשנתיים.
‏לדעתי כדאי שנלך לשם מחר,
‏ואז נצא לכיוון החוף למחרת.
‏טוב.
‏את בסדר?
‏רציתי להגיד...
‏כשלא רצית לספר לצוות על הקשר שלך לקיין,
‏לא חשבתי שזה רעיון טוב.
‏אבל אחרי שראינו את הסרטון...
‏כן.
‏אני לא בטוחה איך הן היו מתייחסות אלייך.
‏למה בעלי התנדב למשימת התאבדות?
‏זה מה שאת חושבת שאנחנו עושות?
‏מתאבדות? ‏-את בחנת אותו,
‏הערכת אותו.
‏הוא ודאי אמר משהו.
‏אז את שואלת אותי כפסיכולוגית.
‏כן.
‏אז כפסיכולוגית...
‏הייתי אומרת שאת מבלבלת התאבדות ‏עם הרס עצמי.
‏כמעט אף אחד לא מתאבד...
‏וכמעט כולנו הורסים את עצמנו,
‏באופן מסוים, בשלב מסוים בחיים.
‏אנו שותים, או מעשנים.
‏פוגעים בעבודה טובה,
‏או בנישואים מאושרים.
‏אלו לא החלטות, אלא...
‏דחפים.
‏למעשה, את כנראה יכולה להסביר זאת
‏טוב ממני. ‏-מה הכוונה?
‏את ביולוגית.
‏האם הרס עצמי לא מקודד בנו?
‏מתוכנת בכל תא?
‏מה זה היה? ‏לא יודעת.
‏ג'וזי, קומי.
‏קומי, ג'וזי, קדימה. ‏קומי. משהו קורה.
‏את רואה משהו? ‏-לא.
‏מה קרה? ‏-שמעתי רעש.
‏מה?
‏משהו חדר את הגדר.
‏הגדר? ‏-היא קרועה כמו ריצ'רץ'.
‏אני לא רואה כלום. ‏-כן, גם אני.
‏שפרד! ‏-אלוהים!
‏שפרד!
‏לעזאזל!
‏מה קורה? ‏-מה קרה?
‏שפרד הייתה לידי ומשהו לקח אותה.
‏איזה חרא! חרא!
‏שפרד! ‏-שיט!
‏שיט!
‏שפרד!
‏עלינו לחזור.
‏אנחנו צריכות לחזור עכשיו. ‏-היא צודקת.
‏צודקת? איך?
‏הותקפנו פעמיים.
‏איבדנו מישהי.
‏יש לנו ראיות שהצוות הקודם השתגע ‏והרג זה בזה.
‏אני לא יודעת כמה עוד צודקת ‏היא יכולה להיות.
‏עוד לא הגענו למגדלור.
‏עדיין לא הבנו את הסיבה ואת טבעו של הנצנוץ.
‏יש לנו חומר, תצפיות, צילומים, ‏יש לה המון תמונות.
‏כל התמונות רק הופכות את התופעה ‏ לפחות ברורה.
‏אני אגיע למגדלור,
‏ואין לי בעיה ללכת לבד.
‏אתן רק צריכות להחליט... ‏אם אתן באות איתי או לא.
‏זה כאילו שהיא לא שמה לב ששפרד מתה.
‏היא משוגעת.
‏כלבה זקנה משוגעת.
‏תודה על הגיבוי המזוין, לנה.
‏לא ידעתי שיש שני צדדים כאן. ‏-כן.
‏כן, יש צדדים.
‏טוב, אז אני מסכימה איתך. ‏כדאי שנחזור.
‏יופי. אוקיי, מעולה. בסדר?
‏אז שלושתנו נוכל... ‏-רק רגע, רק רגע.
‏כדאי שנחזור, כן,
‏אבל לקחו לנו שישה ימים להגיע הנה?
‏והחוף הוא במרחק יומיים מפה.
‏וכמו ששפרד אמרה...
‏כשנגיע לחוף, נוכל פשוט
‏לעקוב אחריו עד לחומת הבסיס.
‏את אומרת שנצא מפה, ‏אם ניכנס עוד פנימה?
‏כן, אם תרצי. ‏-ארצה?
‏לא, אני לא רוצה.
‏זאת לא טקטיקה מחורבנת ‏כדי להתקרב למגדלור, נכון?
‏זה לא קשור למגדלור, בסדר?
‏אני חושבת שהחוף הוא הדרך לצאת מפה.
‏בסדר?
‏שיקרת להן.
‏לא ידעתי מה המשמעות של לחזור.
‏למה זה יהיה בטוח יותר מלהתקדם.
‏לא ידעת, ‏אבל החלטת להמשיך כאילו ידעת.
‏ונטרס החליטה.
‏לונטרס היה סרטן, ‏היא גם כך לא הייתה חוזרת.
‏ידעת שהיא חולה.
‏ניחשתי.
‏ורצית להמשיך.
‏כן. ‏המשכתי.
‏היא יכולה להיות בחיים.
‏אני בספק.
‏צריך לזוז. ‏קדימה.
‏בסדר.
‏אני באה איתך.
‏אלך לבד.
‏מצאת אותה?
‏כן.
‏היא מתה.
‏את בסדר?
‏בסדר. רק תעזבו אותי רגע.
‏נקים כאן מחנה.
‏יש עוד שעתיים הליכה לחוף.
‏הם גדלו בצורה הזאת.
‏זה לא הגיוני.
‏לדעתי כן.
‏בתחילה חשבתי שגלי הרדיו ‏משובשים על ידי הנצנוץ,
‏ולכן אף אחד לא מצליח לתקשר עם הבסיס ‏או להשתמש במיקום,
‏אבל גלי האור לא חסומים, ‏הם נשברים ו...
‏אותו דבר עם מכשירי הקשר.
‏האות לא אבד.
‏הוא עורבל.
‏העלה בידך...
‏יודעת מה תגלי בו בבדיקת מעבדה?
‏מה? ‏-גן הוקס אנושי.
‏הוקס? מה... ‏מה זה הוקס?
‏הם הגנים שמגדירים את צורת הגוף, ‏המבנה הפיזי.
‏לצמחים יש צורת גוף אנושי.
‏זרועות מחוברות לכתפיים.
‏רגליים למותניים.
‏זה לחלוטין בלתי אפשרי.
‏וזה מה שקורה.
‏הנצנוץ הוא כמו מנסרה, ‏אבל הוא שובר הכל.
‏לא רק גלי אור ורדיו.
‏דנ"א של חיות, צמחים...
‏כל הדנ"א.
‏מה זאת אומרת כל הדנ"א?
‏היא מדברת על הדנ"א שלנו.
‏היא מדברת עלינו.
‏טוב... אני מניחה שזה חדר השינה.
‏נאבטח דלתות וחלונות.
‏זו הייתה טעות.
‏אוקיי.
‏את מבלה יותר זמן בלי בעלך מאשר איתו.
‏אסור לך לדבר על העבודה שלך, ‏והוא לא מדבר על שלו.
‏יש בינינו חיבור פיזי ואינטלקטואלי ברור.
‏כיסיתי הכל?
‏שכחתי להזכיר את אשתך. ‏-אני אוהב את אשתי.
‏היא לא אשמה.
‏בואי, לנה.
‏מה באמת קורה?
‏את חושבת שמשהו קרה לו?
‏או שהוא יודע?
‏זה העניין, נכון?
‏את חושבת שהוא יודע על הרומן שלנו.
‏הוא גילה?
‏כן.
‏כדאי שתלך.
‏לא, לנה... ‏-דן...
‏אני לא רוצה לדבר. או לשמוע מה שיש לך לומר.
‏פשוט תתלבש ולך.
‏את יודעת שאת לא שונאת אותי, ‏אלא את עצמך.
‏לא, דן, גם אותך.
‏זה לעולם לא יקרה שוב.
‏כלבה שקרנית!
‏מה קורה? ‏-לא.
‏את לא שואלת את השאלות המחורבנות, ‏את עונה!
‏אח. ‏חבר.
‏בעל.
‏למה לא סיפרת לנו?
‏ידעתן.
‏ברור.
‏את ידעת?
‏בסדר.
‏יש שתי גרסאות למה שקורה בנצנוץ.
‏אחת, משהו כאן הרג אותם.
‏שתיים... הם השתגעו ורצחו זה את זה.
‏ג'וזי כמעט נהרגה מתנין,
‏וקאס נהרגה על ידי דוב.
‏אז, כן, זה מתאים לגרסה הראשונה.
‏אבל...
‏לא באמת ראיתי דוב.
‏וגם ג'וזי לא.
‏היחידות שראו דוב היו לנה ו-ונטרס.
‏אז דבר לא אושר.
‏הכל תלוי במילה שלהן, ‏במה שלנה אומרת.
‏ועכשיו אנו יודעות...
‏אנו יודעות,
‏שלנה... שקרנית.
‏תסתמי כבר!
‏לנה... את שקרנית.
‏הרגת את קאס?
‏השתגעת לגמרי?
‏או שאת חושבת שאני השתגעתי ‏ושנכסח אחת את השנייה?
‏זאת הגרסה השנייה.
‏אלוהים.
‏כשאני מביטה בידיים שלי...
‏וטביעות האצבע שלי...
‏אני רואה שהן זזות.
‏אני לא יכולה.
‏אם אתן לך ללכת,
‏ואת תקשרי אותי לכיסא ותחתכי אותי...
‏המעיים שלי יזוזו כמו טביעות האצבע שלי?
‏אבל... אני לא זו שקשורה לכיסא.
‏את כן.
‏הצילו!
‏קאס?
‏אמרת שהיא מתה.
‏קאס! קאס, אני באה!
‏קאס, זו את?
‏תעזרי לי!
‏תעזרי...
‏אל תגיבי.
‏... לי!
‏הצילו!
‏לא!
‏מה את עושה?
‏אני עוזבת. ‏-עכשיו?
‏עוד חושך. ‏-אין לי זמן לחכות.
‏אנו מתפוגגות.
‏הגוף שלנו, כמו המוח. ‏את לא מרגישה?
‏זה כמו התחלה של שיטיון.
‏אם לא אגיע למגדלור מהר...
‏האישה שהתחילה את המסע הזה ‏לא תהיה כמו זו שתסיים אותו.
‏אני רוצה להיות זו שתסיים.
‏צריך לזוז, ג'וזי.
‏כמה זמן בעלך היה בנצנוץ?
‏קשה לומר בבירור.
‏בתאוריה, כשנה.
‏זה זמן ארוך להישאר בפנים ‏מבלי להתפרק.
‏אני לא בטוחה שהוא נשאר שלם.
‏צדקתי...
‏לגביי השברים... נכון? ‏-כן.
‏עשיתי בדיקת דם אתמול.
‏זה... בתוכי.
‏זה יהיה אצל כולנו.
‏היה מוזר לשמוע...
‏את הקול של שפרד בוקע מפי היצור אמש.
‏נראה לי שכשהיא גססה, ‏חלק ממוחה הפך...
‏לחלק מהיצור שהרג אותה.
‏דמייני מוות בפחד וכאב,
‏ושזה יהיה החלק היחיד ממך שישרוד.
‏לא הייתי אוהבת את זה. ‏ונטרס רוצה לעמוד מולו,
‏את רוצה להילחם בזה,
‏אבל אני לא רוצה דבר מאלו.
‏ג'וזי. ‏ג'וזי.
‏ג'וזי!
‏אחת אחרי השניה. ‏כולן מתו, חוץ ממך.
‏איך את מסבירה את זה?
‏זה משהו שאני צריכה להסביר?
‏כן, את צריכה.
‏הייתי מוכרחה לחזור.
‏אני לא יודעת אם הן הרגישו כך.
‏- המגדלור -
‏- חיי הנצח של הנרייטה לקס -
‏היי.
‏חשבתי שאני גבר.
‏היו לי חיים.
‏אנשים קראו לי קיין.
‏ועכשיו אני לא בטוח.
‏אם לא הייתי קיין, מה הייתי?
‏הייתי אתה? ‏היית אני?
‏בשרי נע.
‏כמו נוזל.
‏מוחי...
‏נטול שליטה.
‏אני לא יכול לסבול זאת.
‏לא יכול לסבול זאת.
‏ראית פעם רימון זרחן מתפוצץ?
‏הם בוהקים.
‏צריך להגן על העיניים.
‏אם אי פעם תצא מפה, ‏מצא את לנה.
‏אמצא.
‏לא.
‏חמש, ארבע... ‏שלוש, שתיים...
‏לא.
‏לא!
‏זה השלב האחרון.
‏נעלם לתוך תוהו.
‏מוח תהומי...
‏וכעת, מגדלור.
‏עכשיו ים.
‏ד"ר ונטרס?
‏לנה.
‏דיברנו.
‏מה אמרנו?
‏שאני צריכה לדעת מה נמצא במגדלור.
‏הרגע חלף.
‏זה בתוכי כעת.
‏מה... מה בתוכך?
‏זה לא כמונו.
‏זה שונה.
‏איני יודעת מה זה רוצה.
‏או אם זה רוצה.
‏אבל זה יגדל...
‏עד שיקיף הכל.
‏הגוף והנפש שלנו,
‏יתפרקו לחלקיקים כה קטנים,
‏עד... שדבר לא יישאר.
‏הכחדה.
‏אז זה היה חוצן.
‏תוכלי לתאר את צורתו?
‏לא.
‏האם הוא היה מבוסס פחמן, או...
‏איני יודעת.
‏מה זה רצה?
‏אני לא חושבת שהוא רצה שום דבר.
‏אבל... זה תקף אותך.
‏זה שיקף אותי.
‏אני תקפתי אותו.
‏אני בכלל לא חושבת שזה ידע שאני שם.
‏זה בא לכאן מסיבה מסוימת.
‏זה גרם למוטציות סביבנו, ‏הרס את הכל.
‏זה לא הרס. ‏זה שינה הכל.
‏זה עשה משהו חדש.
‏עשה מה?
‏איני יודעת.
‏צוות הגיע למגדלור לפני כמה שעות.
‏הכל שם אפר.
‏אם מה שנתקלת בו היה חי קודם...
‏נדמה שהוא מת עכשיו.
‏עכשיו תספר לי מה קרה לבעלי?
‏כשהנצנוץ נעלם,
‏לחץ הדם שלו התייצב ‏וקצב הלב עלה.
‏בתוך כמה שעות, לא רק שהוא התעורר,
‏הוא היה צלול.
‏הוא עדיין בבידוד, כמובן.
‏גם אני.
‏אתה לא קיין...
‏נכון?
‏אני לא חושב.
‏את לנה?