Vad åt du?
Du hade två veckors ransoner,
men var där i nästan fyra månader.
Jag minns inte att jag åt.
Hur länge trodde du att du var där?
Flera dagar.
Kanske veckor.
Vad hände med Josie Radek?
- Jag vet inte. - Och Sheppard?
Thorensen?
Döda.
Ventress?
Jag vet inte.
Vad kan du berätta, då?
Det här är en cell.
Som alla celler föds den ur en befintlig cell.
I förlängningen
föddes alla celler ur en enda cell.
En ensam organism på planeten jorden,
kanske ensam i universum.
Runt fyra miljarder år sen
blev en till två, två till fyra.
Sen åtta, 16, 32.
Rytmen av paret som delar sig
blev strukturen för varje mikrob,
grässtrå, havsvarelse, landdjur
och människa.
Strukturen för allt levande
och allt som dör.
Som medicinstudenter och morgondagens läkare,
är det nu ni blir aktuella.
Cellen vi ser är från en tumör.
En kvinnlig patient strax över 30, tagen ur livmoderhalsen.
Den kommande terminen
ska vi granska cancerceller in vitro och diskutera autofagi.
- Hej, professorn. - Hej, Katie.
Jag läste Sulstons artikel i går kväll,
men jag pluggar inte nog mycket.
Jag ligger efter de andra.
- Allt är lättare för dem. - Så är det inte.
- Okej? - Lena.
Dan.
Jag sökte dig på lunchen, men du är aldrig där.
Jag lägger tid på skrivandet.
Bara jobb utan lek är inte nyttigt.
Det jag undrade var,
om du har några planer på lördag.
Sarah och jag har bjudning.
En grillfest medan det är varmt.
Jag är upptagen.
Det blir trevligt.
Tack, Dan, vad snällt, men jag ska måla vårt sov...
Sovrummet.
Det har gått ett år.
Du får gå på grillfest.
Du varken sviker eller förolämpar hans minne.
Jag ska måla sovrummet.
Åh, Gud.
Herregud!
Jag trodde du var borta.
Kane?
Ingen visste nåt om gruppen.
Jag kontaktade alla.
Alla tänkbara.
Andra anhöriga visste lika lite som jag.
Var det hemligt?
Kanske.
Vad menar du med det?
Okej, då. Jag tror att det var hemligt.
Pakistan igen?
Jag vet inte var det var eller...
...vad det var.
Hur är det möjligt?
Var det varmt?
Fanns det snö?
Pratade de portugisiska, swahili eller pashto?
När kom du hem?
Jag vet inte.
Hur kom du hem? Till vilken bas?
Jag vet inte.
Kom de andra i gruppen hem med dig?
Du måste kunna berätta nånting.
Du har varit som bortblåst i 12 månader.
Jag förtjänar en förklaring.
Spelar det nån roll?
Kane...
Hur kom du hem?
Jag stod utanför.
Utanför huset?
Nej.
Utanför rummet.
Rummet med sängen.
Dörren stod öppen och...
Jag såg dig.
Jag kände igen dig.
Ditt ansikte.
Jag mår inte så bra.
Håll dig vaken, älskling. Jag är här hos dig.
Man, 31, blödningar, kramp.
Håll dig vaken. Jag älskar dig.
Titta på mig.
Kan ni göra nåt?
Ringde du efter poliseskort?
Lugn!
Ut ur fordonet!
Vad gör ni?
- Kom ut! - Skjut inte!
Snabbt!
Kom ut, fort!
Vad är det?
Vad gör ni? Han kan inte flyttas.
Släpp honom. Släpp!
Släpp honom!
OMRÅDE X
Du mår säkert pyton.
Du är bakis efter det lugnande medlet du fick.
Kom och sätt dig.
Vem är du?
Mitt namn är dr Ventress.
Jag är psykolog.
Varför pratar jag med en psykolog?
Är jag på psyket?
- Nej. - Vad är det, då?
Var är jag?
Var är min man?
Du tjänstgjorde i armén i sju år.
Jag är lärare på Johns Hopkins.
Jag vill veta vad fan jag gör här.
Du forskar på livslängden för en genetiskt programmerad cell.
Var är min man?
Ja, jag skulle vilja prata om sergeant Kane.
När kom han hem?
- Jag vill ha advokat. - Det går inte.
Sa han hur han kom hem?
- Nej. - Kontaktade han dig nån gång
när han var borta?
Nej.
Vad sa han om sitt uppdrag när han kom hem?
- Inget. - Kanske innan?
Sa han vart han skulle, vad han gjorde?
Aldrig. Jag frågade inte.
Men du begärde regelbundet information från hans gruppbefäl
till för ett halvår sen, då du slutade.
Varför då? Trodde du att han var död?
Var det dags att gå vidare?
Det är inte det lättaste.
Det gjorde jag inte.
Jag svarar inte på nåt mer. Din tur.
Din man är här.
Han är svårt sjuk.
På vilket sätt?
Multiorgansvikt.
Massiva inre blödningar.
Han måste ha blivit utsatt för nån sorts strålning
eller nåt virus.
Berätta var han var och vad han gjorde.
Jag kan ju hjälpa honom.
En religiös händelse.
En utomjordisk händelse.
En högre dimension.
Vi har många teorier,
men få fakta.
Det började för tre år sen.
Blackwaters nationalpark rapporterade att en fyr omgavs
av nåt de kallade "ett skimmer".
En av vakterna gick för att ta en titt.
Återvände aldrig.
Det hemligstämplades.
Sen dess har vi närmat oss från land och hav,
skickat in drönare, djur och olika arbetsgrupper.
Inget kommer tillbaka.
Gränsen utvidgas och expanderar.
Hittills slukar skimret glesbefolkad träskmark
som vi har evakuerat med svepskälet farliga utsläpp,
men det håller inte länge till.
Om några månader har området spritt sig hit.
Och sen gäller det städer,
delstater
och så vidare.
Du sa att inget återvänder.
Men nåt har gjort det.
Ja.
Han är döende.
Ja.
Vi måste enas om vad vi ska göra med dig.
Får jag inte åka hem?
Vill du åka hem?
Nej.
Jag vill vara med honom.
Du säger inget.
Förlåt.
Tankarna for iväg.
Tänker du på uppdraget?
Nej.
Jag såg på månen.
Det är märkligt att se den i dagsljus.
Gud missade nåt. Han glömde släcka i hallen.
Gud gör inga misstag.
Det hör ihop med hela gudsgrejen.
Det gör han säkert.
Du vet väl att han lyssnar nu?
Om man tar en cell
och kringgår Hayflick-gränsen, åldras den inte.
Precis vad jag tänkte säga.
Det betyder att cellen blir odödlig
och fortsätter delas.
Åldrandet ska vara naturligt, men det är ett genetiskt misstag.
Det är så läckert när du är nedlåtande.
Utan det misstaget kunde jag se ut så här för alltid.
Det om något vore ett misstag.
Du har inte sagt vart ni ska.
Det är nåt skumt med uppdraget.
Hur så?
Tystnaden kring den är högljuddare än vanligt.
Jag fiskar efter en ledtråd.
Och...?
Vi är under samma himlasfär.
Vad säger det mig?
Att om du går ut och ser upp,
så ser vi på samma stjärnor.
- Herrejävlar! - Vadå?
- Skämtar du? - Vad?
Tror du att det är vad jag gör?
- Vadå? - Står i trädgården
och ser längtansfullt mot skyn?
- Ge dig. - Tänk ändå
att min älskade Kane
blickar upp mot samma måne.
Sluta.
Åh, min vän på himlakroppen...
Nej.
...ta hand om min modiga soldat.
Jösses, du är så respektlös.
Seriöst. Inte bara mot dina gamla armépolare,
- utan mot presidenten. - Samt flaggan.
Åh, jag kommer till den jävla flaggan.
Min hjälte.
- Fräckis. - Okej.
Hon är helt ensam. Borde vi inte lära känna varann?
- Jo, självklart. - Jag gör det.
Hej.
- Stör jag? - Nej, inte alls.
Schyst.
Jag såg dig stå här för dig själv.
Jag antar att det känns kymigt eller genant.
Lite, antar jag.
Det är onödigt, allvarligt talat.
Här somnar folk i fosterställning,
lätt gnyende.
Det är läskigt.
- Anya. - Lena.
- Trevligt att träffas. - Detsamma.
Kom och hälsa på gänget.
Bekanta dig. Kom igen.
Tjejer, det här är Lena.
- Hej. - Hur är det?
Cassie Sheppard och Josie Radek.
- Hejsan. - Hej.
Vill du slå dig ner?
Tack.
- Första dagen på Southern Reach? - Ja.
- Tack. - Varsågod.
Har ni varit här länge?
Ja, från första början.
Jag är geomorfolog
och jag har testat magnetfälten runt gränsen.
Som att använda konfetti för att testa en orkan.
Och jag har varit här i tio månader.
Oj, tio månader.
Sjukvårdare från Chicago.
Sökte ett biståndsjobb, men de såg min ansökan och jag hamnade här.
Bara två månader.
Jag är fysiker, gjorde min postdoktorandtjänst på Cambridge.
Hon är väldigt smart.
Varför är du här, Lena?
Jag är biolog. Johns Hopkins.
- Se där! - Biolog?
Jag sa att hon var smart.
Vi slog vad om ditt yrke och Josie valde biolog.
- Jag sa polis. - Jag sa singel.
Himmel, måste du ragga jämt?
Än sen? Under de här omständigheterna får man ta sina chanser.
Vilka omständigheter?
Jo, hur galet det än verkar...
Det är galet.
...så är vi på väg ditåt.
- Ska ni gå in i skimret? - Om sex dagar.
- Ni tre? - Fyra.
Ventress.
Dr Ventress?
Gruppledare.
- Alla är kvinnor. - Forskare.
Tidigare grupper har varit militära, så...
Ja.
Vad tror ni hände?
Det finns två teorier om vad som hände i skimret.
Den första är att nåt dödade dem.
Den andra är att de dödade varann.
En av militärerna kom ut igen.
Ja.
En sergeant.
Men ni hörde hur illa däran han var.
Kane...
Jag vet varför du gick in dit.
Jag är så ledsen.
Och jag vet vad jag måste göra.
Berättade du inte för dem om dig och sergeant Kane?
Det skulle komplicera det.
Vad?
Vad skulle det komplicera?
Varför ska du gå in i skimret?
Uppdraget är att nå
det vi antar är källan till skimret, alltså fyren,
gå in, skaffa uppgifter och ta oss ut.
Men det är inte därför du gör det.
Nej.
Jag har iakttagit fenomenet ett bra tag.
Jag gör profiler på de frivilliga
och utser grupperna.
De går in och jag ser på.
Jag ser hur det närmar sig.
Det tål man bara en viss tid.
Vill du se det inifrån?
Ja, det vill jag.
Jag med.
Det är kruxet.
Du vill följa med.
Jag kan inte göra nåt för honom här.
Soldat och forskare.
Du kan kämpa.
Du kan studera.
Du kan rädda honom.
Du bad om att få följa med på uppdraget
fast alla andra hade misslyckats
och den enda överlevande knappt var vid liv.
Det var modigt.
Jag var skyldig honom det.
Jag försöker bara förstå ditt motiv.
Jag var skyldig honom det.
Därför gick jag in.
...och så har vi riktig mat.
Spaghetti.
Här är Radeks grönsakskex.
Majsbröd! Det var inte illa.
Äntligen vaken.
Vänta, jag är lite desorienterad.
Välkommen till klubben.
Råkar du minnas att vi slog läger?
Jag minns ingenting efter att vi nådde träden.
Det gör ingen av oss.
Vi har kollat matförrådet.
Av det att döma har vi varit här
i minst tre eller fyra dagar.
Omöjligt.
Precis vad jag sa.
Hörni, jag har kollat radion och navigationsinstrumenten.
Elektroniken funkar bra
och kameran går i gång,
men allt som skickar signaler ut ur skimret är ur funktion
trots att vi har 20 satelliter ovanför oss.
Och kolla här.
Vi har alltså varken kompass, komradio, koordinater...
...eller landmärken.
Vi vet att vi är i nationalparken.
Havet ligger söderut
och sen följer vi stranden tills vi hittar gränsen. Eller hur?
- Hur vet vi vad som är söderut? - Lägg av.
Timvisaren mot solen.
Mittemellan timvisaren och tolvslaget är söder.
Bra.
Vi har orienterat oss.
Vi räknade ju inte med att komradion skulle funka.
Jag menar, tre års expeditioner och tre års radiotystnad.
Nu packar vi ihop och rör på oss.
Det är redan sent.
Jag går och rekar så vi slipper ifrån träsket.
Kör för det.
Vi tar stugan.
Det ser ut som på ett bröllop.
De är jättemärkliga.
Hur så?
För att de är så olika.
Av utseendet att döma tror man inte att de tillhör samma art.
Men de har samma grenverk
så det måste vara samma art.
Det är samma planta.
Den är fast i en ständig mutation.
En patologi?
Ja, du...
Om det gällde en människa skulle man tveklöst säga det.
Fullträff!
Sheppard.
Motorfordon.
- Nåt intressant där inne? - Nej, det har stått tomt länge, kanske...
Radek?
Radek!
- Radek! - Den har min väska!
Radek!
Nåt har min väska!
Åh nej!
Min väska!
- Hjälp mig med henne! - Vad står på?
Lägg armen om min axel.
Dra upp henne, kom igen.
Jag har henne.
Har du henne?
Det är bra nu.
Okej.
Sätt dig ner. Hjälp mig med väskan.
Såja, andas.
Ingen fara. Du klarade dig.
- Vad hände? - Det var nåt i vattnet.
Upp med dig, fort.
- Skit också! - Backa.
Sheppard, se upp!
Herrejävlar!
Det är precis som med blommorna.
Titta på tänderna.
Flera rader.
Nånting skapar jättevågor i genpoolen.
- Har inte hajar såna tänder? - Kan det vara en korsning?
Man kan inte korsbefrukta arter.
Lena, det är tungt.
Mutationerna var mindre märkbara först.
De blev extremare ju närmare fyren vi kom.
Formförändringar.
Tvillingformer.
Tvillingar?
Ekon.
Kan det ha varit hallucinationer?
Det undrade jag också.
Men de var gemensamma för oss alla.
Det var drömlikt.
Mardrömslikt?
Inte alltid.
Ibland var det vackert.
Har du gjort dig illa?
Det är bara ett blåmärke.
Det måste vara från alligatorn.
Ja.
Var lärde du dig att skjuta?
Jag var i det militära innan jag blev akademiker.
Marinkåren?
Sju år i armén.
Det känns som en livstid sen.
Ja.
Allt i livet känns avlägset.
Vi var unga, jag var gift.
Vem bär du om halsen? Man eller barn?
Man.
Han var också militär. Det...
Vi träffades så.
Slutade han?
Han stupade.
Jag beklagar förlusten.
Nåt måste det ju vara.
Vad menar du?
Om man anmäler sig till detta.
Det är inte nåt man gör om livet är harmoniskt.
Vi är alla skadade här.
Anya är nykter,
alltså beroende.
Josie bär långärmat,
så att man inte ser ärren.
Har hon försökt ta livet av sig?
Nej, snarare försökt känna sig levande.
Ventress?
Ja, såvitt vi har luskat ut...
Inga vänner eller släktingar, ingen partner, inga barn.
Inga eftergifter alls.
Du?
Jag har också förlorat nån.
Ingen man, men...
...en dotter, i leukemi.
Jag beklagar.
Det är liksom två förluster.
Min vackra flicka...
...och den jag var.
Hallå där!
Vi har hittat nåt.
TILLTRÄDE FÖRBJUDET
Det var här Southern Reach låg förr,
innan skimret slukade det.
Fler mutationer.
De är överallt.
Elakartade,
som tumörer.
Är det matsalen?
Ja.
Vi kvartar där. Kom.
Här står sängar och väskor. Finns det folk här?
"Fanns", snarare.
Ja, det låter mer troligt.
Jävlar.
Fy satan.
Den är för tung att bära.
Vad är det, Lena?
Kolla på det här.
"Peyton, Mayer,
Kane, Shelley."
Soldaterna från förra expeditionen.
Det ser ut som om salen användes som en bas.
- Varför har en del namn strukits över? - Dra inga förhastade slutsatser.
- Det borde vi kanske göra. - Ja.
- Det är en ritning över basen. - Ja.
Här är matsalen, där vi befinner oss.
Jag tror att tiderna är vaktpass, så...
Vi borde också hålla vakt.
- Uppfattat. - Ja.
Det här kan vara till nytta.
"Till de som kommer efter."
Jag förmodar att det är vi.
Ett minneskort.
Jag borde kunna spela upp det.
Det funkar.
Hur är det?
- Allt väl? - Ja.
Då så.
Okej, då så.
- Okej. - Ja.
Okej.
Fan...
Vad gör han?
Sluta.
Håll ner honom.
Där.
Bra, då vet vi att förra gruppen miste vettet.
Det var nåt levande inuti honom.
- Nej, det var en synvilla. - Va?
Jag har varit sjukvårdare länge och skrapat upp folk från gatan.
Man ser knäppa grejer. Det där var en synvilla.
- Hans tarmar rörde sig. - Det var chocken.
- En chockrespons. - Se om det.
- Jag vägrar se om det! - Det var inte inälvor.
- Det var en mask, eller... - Se om det du!
Vart ska du?
- Vart tog hon vägen? - Rakt fram.
Vad är det?
Jag vet inte.
- Jag vill inte sova här. - Vi har inget val.
- Snälla. - Kom upp.
Det är för sent att gå vidare idag.
Kom, så går vi ut.
Vad snällt av dig.
Varför ligger du inte här?
Jag åker en dag tidigare.
Va?
Vadå, idag?
- Nu. - Helvete.
Men vi skulle ju ha en ledig dag och åka ut på landet...
- Vi kan inte. - Du kan väl åtminstone...?
Nu som i genast.
Ja.
Vad är det?
Jo, jag...
...älskar dig,
Lena.
Och jag älskar dig.
Du.
Nystar du upp härvan?
Det är väldigt trassligt.
Du klarar dig bra.
Josie vilar upp sig.
Ja.
Med hjälp av nåt lugnande.
Och du? Kan du sova?
Lite.
Jag är lika skärrad som Josie.
Jag döljer det bara bättre.
Jag tittar till Ventress.
Ja.
Du ska inte avlösa mig förrän kl. 03.00.
Jag har sovit klart för inatt.
Okej.
Titta på det här.
Här är vi...
...och där är fyren.
Åt sydväst ligger Ville Perdu,
en ort vi evakuerade för två år sen.
Vi borde bege oss dit i morgon
och sen ut till kusten morgonen därpå.
Bra.
Hur är det?
Jag tänkte säga till dig förut,
när du inte berättade om Kane,
att jag tvivlade på ditt beslut.
Men efter att ha sett filmen...
Ja...
Jag vet inte hur de hade reagerat.
Varför tog han ett självmordsuppdrag?
Är det vad vi gör?
- Begår självmord? - Du granskade
och utvärderade honom.
Han måste ha sagt nåt.
Så du frågar mig som psykolog?
Ja.
Min åsikt som psykolog
är att du blandar ihop självmord med självförstörelse.
Nästan ingen av oss begår självmord,
men vi förintar oss själva,
på nåt vis, i en viss del av våra liv.
Vi dricker eller vi röker.
Vi ruckar på fina jobb...
...och lyckliga äktenskap.
Det är inga beslut vi tar, utan...
...snarare impulser.
Faktum är att du säkert är bättre utrustad att förklara det
- än jag. - Vad menar du?
Du är biolog.
Är inte självförstörelsen inprogrammerad?
Inskriven i varje cell?
Vad var det?
Jag vet inte.
Josie, vakna.
Vakna, Josie. Nåt är på gång.
- Ser du nåt? - Nej.
Jag hörde ett ljud.
Vad är det?
Stängslet är uppbrutet.
- Va? - Öppnat som ett jävla blixtlås.
- Jag ser inget. - Inte jag heller.
Sheppard!
Fan!
- Vad har hänt? - Det var nåt som tog Sheppard.
Helvete!
- Sheppard! - Fan!
Helvete!
Sheppard!
Vi måste vända om.
- Vi måste vända om nu. - Hon har rätt.
Hur då, menar du?
Vi har utstått två angrepp.
En av oss är död.
Gruppen innan fick psykbryt och hackade ihjäl varann.
Hur mer rätt kan det bli?
Vi har inte nått fyren.
Vi vet inte tillräckligt om skimret.
Vi har uppgifter, observationer, en massa film.
Det gör bara fenomenet mindre begripligt, inte mer.
Jag tänker gå till fyren,
och jag kan göra det ensam.
Ni får helt enkelt bestämma er för om ni följer med eller inte.
Hon beter sig som om Sheppard inte dog.
Hon är inte klok. Käringen är galen.
Och tack som fan för stödet, Lena.
- Jag visste inte att det fanns sidor. - Jodå, det finns sidor.
Okej, då håller jag med er. Vi borde vända om.
- Bra. Då så. Då kan vi tre... - Vänta lite nu.
Vi borde vända om,
men det tog oss sex dagar att ta oss hit.
Det tar två dagar att nå kusten.
Och som Sheppard sa...
När vi når kusten kan vi bara
följa den tills vi når gränsen.
Ska vi gå längre in för att komma ut?
- Ja, så kan man säga. - Kan man?
Nej du, det låter jävligt dumt.
Försöker du lura oss till fyren?
Det gäller inte fyren, okej?
Jag tror att kusten är bästa vägen ut.
Okej?
Du ljög för dem.
Jag visste inte vad det betydde att vända om.
Varför det var bättre än att gå vidare.
Du visste inte det, men det verkade så på ditt beslut.
Ventress fattade beslutet.
Ventress hade cancer. Hon hade ingen återvändo.
Det visste du.
Jag gissade det.
Ändå ville du fortsätta.
Ja.
Det ville jag.
Hon kan vara vid liv.
Det tvivlar jag på.
Vi måste veta.
Gå.
Okej.
Jag följer med dig.
Jag går ensam.
Hittade du henne?
Ja.
Hon är död.
Hur är det?
Bra. Lämna mig ifred.
Vi slår läger här.
Det är två timmar till kusten.
De har vuxit så här.
Så kan det inte vara.
Jo, det tror jag.
Först trodde jag att radiovågorna blockerades av skimret,
så att ingen på insidan kunde nå basen eller satelliterna,
men ljusvågorna blockeras ju inte. De bryts och...
...det är samma sak med radiovågorna.
Signalen försvinner inte.
Den störs.
Bladet i din hand...
Vet du vad som finns i dess DNA?
- Vad? - Mänskliga Hoxgener.
Vad betyder det?
Det är generna som bestämmer kroppssegmenten, strukturen.
Växterna har mänskliga segment.
Armar som är fästa vid axlarna.
Benen till höfterna.
Det är omöjligt.
Det är precis vad som sker.
Skimret är en prisma där allt bryts.
Inte bara ljus- och radiovågor.
Djurens och växternas DNA.
Allt DNA.
Vadå "allt DNA"?
Hon menar vårt DNA.
Hon pratar om oss.
Jaha, det här får bli sovrummet.
Vi säkrar dörrar och fönster.
Det här var ett misstag.
Okej.
Du tillbringar mer tid ifrån din man än med honom.
Ni kan inte prata om era jobb.
Det finns en tydlig fysisk och intellektuell dragning mellan oss.
Räcker det?
- Du glömde din fru. - Jag älskar henne.
Hon har ingen del i det.
Kom igen, Lena.
Hur är det med dig?
Tror du att det har hänt honom nåt?
Tror du att han vet?
Så är det.
Du tror att han har fått nys om oss.
Har han det?
Ja.
Du borde gå.
- Nej, jag... - Dan...
Jag är inte intresserad av att prata eller av nåt du har att säga.
Klä på dig och gå.
Du vet att du bara hatar dig själv.
Nej, jag hatar dig med.
Det blir ingen mer gång.
Jävla lögnhals!
- Vad är det? - Nej.
Du ska inte ställa frågor, utan svara på dem!
Bror.
Pojkvän.
Man.
Varför sa du inget?
Du visste om det.
Givetvis.
Visste du om det?
Okej.
Det finns två teorier.
En är att nåt dödade dem.
Den andra är att de blev galna och dödade varann.
Josie dödades nästan av en alligator
och Cass dödades av en björn.
Så den första teorin stämmer.
Men...
...jag såg ingen björn.
Inte Josie heller.
Bara Lena och Ventress såg den.
Inget är bekräftat.
Vi har bara deras ord, bara Lenas ord.
Och det vi vet nu...
Det vi vet
är att Lena ljuger.
Håll käften!
Lena, du ljuger.
Dödade du Cass?
Flippade du ut?
Eller tror du jag är galen och att vi ska döda varann, enligt den andra teorin?
Åh, Gud.
När jag ser på mina händer
och mina fingeravtryck,
så rör de på sig.
Jag kan inte.
Om jag släpper dig
och du binder fast mig och skär upp mig...
Kommer mina tarmar att röra på sig då?
Men jag är inte fastbunden.
Du är det.
Hjälp mig!
Åh, Cass?
Du sa att hon var död.
Cass, jag kommer!
Cass, är du där?
Hjälp mig!
Hjälp!
Reagera inte.
...mig!
Hjälp!
Nej!
Vad gör du?
- Jag drar. - Nu?
- Det är inte ljust ute än. - Jag kan inte vänta.
Vi är i upplösningstillstånd. Till kropp och själ. Känner du inte det?
Det är som demens.
Om jag inte når fyren snart
blir jag en annan än den jag var i början.
Jag vill vara där i slutet.
Vi borde gå, Josie.
Hur länge var din man i skimret?
Det är svårt att veta exakt.
I teorin kan det ha gått ett år.
Det är en lång tid att vara här och förbli intakt.
Han var knappast intakt.
Jag har rätt
- om brytningarna, inte sant? - Ja.
Jag testade mitt blod i går kväll.
Jag har det i mig.
Det har vi alla.
Det var så märkligt att höra
Sheppards röst i odjurets mun.
När hon dog blev hennes medvetande
en del av odjuret som dödade henne.
Tänk att dö rädd och plågad,
och att det är enda delen av en som överlever.
Det har jag ingen lust med.
Ventress vill konfrontera det. Du vill kämpa mot det.
Men jag vill ingetdera.
Josie.
Josie!
En efter en dör de, men inte du.
Hur förklarar du det?
Är det nåt jag måste förklara?
Ja, det är det.
Jag ville komma hem.
Ingen av de andra kände så.
FYREN
DEN ODÖDLIGA HENRIETTA LACKS
Hej.
Jag trodde mig vara en man.
Jag hade ett liv.
Folk kallade mig Kane.
Men nu vet jag inte.
Vad var jag om jag inte var Kane?
Var jag du?
Var du jag?
Mitt kött rör sig...
...som vätska.
Mitt sinne är...
...frikopplat.
Jag står inte ut.
Har du sett en fosforgranat krevera?
Det är ljust.
Skydda ögonen.
Om du kommer härifrån, sök upp Lena.
Det ska jag göra.
Nej.
Fem, fyra,
tre, två...
Nej.
Åh, nej.
Nej.
Det sista skedet.
Försvunnet i kaos.
Det outgrundliga sinnet...
...och nu ljusfyren.
Och havet.
Dr Ventress.
Lena.
Vi pratade.
Vad var det vi sa?
Att jag måste veta vad som fanns inuti fyren.
Den stunden är förbi.
Jag har det i mig nu.
Vadå?
Det är inte som vi.
Det är olikt oss.
Jag vet inte vad det vill.
Eller om det vill nåt.
Men det kommer att växa tills det innefattar allt.
Kroppar och sinnen bryts ner till de minsta beståndsdelarna
tills ingen del finns kvar.
Utrotning.
Det var alltså utomjordiskt.
Kan du beskriva formen?
Nej.
Bestod det av kol eller...?
Jag vet inte.
Vad ville det?
Jag tror inte att det ville nåt.
Men det attackerade dig.
Det speglade mig.
Jag attackerade det.
- Jag vet inte om det visste jag var där. - Det kom hit av en anledning.
Det muterade vår miljö och förstörde allt.
Det förstörde inte.
Det förändrade allt.
Det skapade nåt nytt.
Vadå?
Jag vet inte.
En grupp nådde fyren för några timmar sen.
Allt är aska.
Om det du mötte var levande förut,
så verkar det ha dött nu.
Kan du berätta vad som har hänt med min man?
När skimret försvann,
blev blodtrycket stabilt och pulsen ökade.
Efter några timmar var han både vaken och klartänkt.
Han hålls isolerad, förstås.
Som jag.
Du är inte Kane,
eller hur?
Jag tror inte det.
Är du Lena?
Undertexter: Ingrid Berglund