Det här är en sann historia.
Dessa händelser ägde rum i Minnesota, North och South Dakota 1979.
På de överlevandes begäran har namnen ändrats.
Av respekt för de döda...
berättas resten precis som det var.
Mår ni bättre?
Läkaren sa att ni fick en reaktion på tabletterna de gav er.
Jag sa att de skulle döda cancern-
- men han sa att tabletterna kanske dödar er först.
- Har Lou kommit hem? - Nej, och han har inte ringt heller.
- Vill ni ha något att äta? - Gud, nej.
- Min pappa? - Samma där, jag har inte hört något.
- Och Molly? - Jag lade henne i hennes säng...
- men hon vägrade. Hon är envis. - Ja.
Hon tar efter sin far.
Om ni inte ska äta borde ni sova. Ni måste få tillbaka krafterna.
Ligg kvar i sängen...
och oroa er inte. Jag sitter här.
Den natten drömde jag en dröm.
Det kändes så verkligt, men jag visste att det inte var sant.
- Inte än. - Ja, Molly?
Jag drömde om en magisk framtid full av förunderliga apparater-
- där allt man kunde önska sig fanns på ett och samma ställe.
Okej.
- Nu så. - Fungerar det?
Och det fanns glädje där.
Sedan såg jag ännu längre framåt. År, decennier in i framtiden.
Jag såg en stilig äldre man. Han var fortfarande rakryggad.
Han fick besök av sina barn och barnbarn.
Lyckade människor.
Tillfredsställda människor.
Men sedan... såg jag kaos.
Friden och förståelsen krossades.
Då blev jag orolig för att framtiden jag hade sett...
magisk och full av ljus...
kanske aldrig skulle äga rum.
Gå. Jag klarar mig.
- Middag på söndag? - Ja, jag kommer... iförd en rustning.
Vänta! Vänta! Stanna, herrn!
- Vad är problemet, unge man? - Vi behöver lift...
Ed! Kom!
Released on www.DanishBits.org
Jordens folk!
Jag är hemma!
Kom! Kom igen! Kom!
Kom, du klarar dig! Bara lite till. Titta!
Kom igen!
- Stick härifrån! - Jösses Amalia!
Stick! Det kommer en otäcking!
Jag går och ringer efter...
Älskling, kom! Vi går. Kom.
Kom igen!
- Nej, skjut inte! - Du skulle ju vakta Ed och Peggy!
Kom här.
- Ja, okej. - Jag vet inte, Ed.
Det blir bra. Vi kan låsa inifrån-
-och gömma oss tills vi blir räddade.
Tredje världskriget är här.
- Mår du bra? - Lägg av! Hon tog mig på sängen.
Vargarna väntade. Jag trodde inte att subban-
-var dum nog att ge sig på mig.
- Hanzee kan bara ha gått åt ett håll. - Jaså?
- Och du vill gå efter, inte hem. - Ja. Och vi får nog skynda oss.
- Fubar, visst? - Ja, Fubar.
OBS Håll dörren helt stängd
Vi måste låsa dörren. Här.
Kom här.
Sätt dig ner. Du klarar det. Sitt här.
Kom hit. Förlåt, jag måste...
- Det är illa. - Jag ska se efter hur illa det är.
Okej. Du kommer att klara dig.
Peg, jag tror inte att vi klarar det.
Säg inte så, Ed Blomquist. Vi har kommit så här långt.
Jag menar att även om vi överlever så tror jag inte att vi klarar det.
Du och jag.
- Va? - Vi är för olika.
Säg inte så! Allt vi har gått igenom, alla motgångar...
Det är det som gör oss starkare. Som när ett brutet ben läker.
- Peg... - Jag vet att jag har tvivlat...
- men nu är jag säker! - Kan du låta mig få prata?
Du försöker alltid laga allt, men ibland är ingenting trasigt.
Allt fungerar bra.
Om du inte ser det, om du inte förstår det...
Jag älskar dig. Det gör jag.
Det enda jag vill är att allt ska vara som förut.
Hej.
Gale... tänk efter.
Här och nu kungör jag:
Inga fler schnitzlar eller strudlar.
Nu vankas här amerikansk mat.
Alla är döda.
- Har du glömt något? - Där tog ni mig på bar gärning.
- Jag trodde att ingen var hemma. - Vi är här.
Vem är du, nu igen? Ottos oäkting?
- Du ser väl bössan? - Var det allt ni hade råd med?
- Det är tuffa tider, kompis. - Det är därför jag stjäl silvret.
Hör ni, vi kanske kan...
Livet är ju trots allt en kamp.
Vi kan glömma det här. Jag får hoppa in i bilen och åka.
Vet du vad "överhöghet" betyder?
Vem ser jag ut som? Professorn i "Gilligan's Island"?
Överhögheten är den som har högsta bestämmanderätt.
- Som en kung? - Precis.
Vilket är vad jag är. Din kung.
Det här är USA, kompis. Vi har inga kungar.
Jo, det har vi. Det har vi.
Vi kallar dem bara något annat.
I dag ska jag krönas.
Jag har alltid ansett att på kröningsdagen-
- ska en kung börja sin tid som regent med en godhjärtad handling.
- Exakt. - Och en grym handling.
Då vet undersåtarna att han är i stånd till båda delarna.
- Gud och monster. - Jag är med på den första.
- Problemet är att Wilma i köket... - Indianen?
Precis. Hon har redan mottagit min godhet.
Nämligen en splitterny bil och pengarna i skåpet du rotade i.
- Fan. - Det innebär att du...
- Säg inget. - Har en förbannad otur.
Som vanligt, kompis.
Har du varit i Baltimore?
Vi sa en grym handling.
Nåväl... Jag är dödstrött, jag ska nog ta en tupplur.
Du borde också vila lite.
I morgon kör vi hem för att bada i hyllningarnas varma champagne.
Vem vet? De kanske till och med ställer till med en parad.
Jag älskar parader.
Spar på krafterna. Du klarar dig, och så löser vi allt.
Jag vet att jag bara har vållat besvär.
Han kanske går härifrån.
Han försöker röka ut oss!
Hjälp till, Ed! Folk kommer att se... Någon...
Folk kommer att se och ringa någon. Folk kommer att se!
Herregud! Ed, det är precis som i filmen!
Filmen jag såg i morse med den bundne mannen, Gerhardt.
På tv var det ett par.
Ett franskt par, och de var på rymmen...
från nazisterna, och...
Maken, eller vad han nu var, han blev skjuten, precis som du.
Men de gömde sig, inte i en affär, utan i en bondgård.
De gömde sig, och nazisterna försökte röka ut dem, precis så här.
Men de lyckades ta sig ut! Ed, de blev räddade!
Ed!
Ed! Ed! Nej! Ed! Ed!
- Peggy! Lugn! Det är jag! - Var är han?! Jag ska döda honom!
- Han är borta. - Nej, du ljuger!
Håll er borta! Var är han?! Indianen? Han försökte röka ut oss!
- Det är ingen rök! - Ta hand om Ed. - Han är skjuten!
Han blev skjuten av indianen. Var är han?! Han tände en eld!
Precis som i filmen! Var är han?!
- Peggy. Titta på mig. - Han tände en eld!
Indianen kom undan. Vi följde Eds blodspår. Vi.
- Indianen var aldrig här. - Jo, Ed kan berätta! - Ed!
Ed! Säg något! Vi är räddade! Ed, de är här! Vi är räddade!
Ed!
Kom igen, Ed!
Polisen är på jakt efter vår man. Han hinner inte långt.
Lokala polisen sa att din svärfar är på intensiven.
Läkarna är försiktigt optimistiska.
Hur gick det för din chef?
Jag vet inte ens vad jag ska skriva i rapporten.
- Var ska jag börja? - Det är väl som med allt annat...
Börja från början och arbeta dig fram mot slutet.
- Då så. - Ja...
Du klarar dig.
Jag tar med mig Peggy Blomquist till Minnesota.
Den som ogillar det får hålla tyst, med tanke på den vecka jag har haft.
God morgon.
- Har Lou kommit hem än? - Nej. Så...
Är det...
- Känner ni det? - Känner jag vad?
Min faster förlorade sina bröst i cancer.
Hon sa att det kändes som om någon körde ett hett spett genom hjärtat.
Nej. Så känns det inte.
Inte än.
Tänk dig en persika som är fin på ena sidan och dålig på den andra.
Jag kan inte beskriva det bättre.
Camus säger: "Vi vet att vi ska dö, så livet är ett skämt."
Jag vet inte vem det är, men jag tror inte att han har barn.
- Han är fransman. - Det kvittar, han verkar dåraktig.
Vi sätts till världen för att utföra ett jobb.
Vi får alla den tid vi får på oss för att utföra det.
När livet är över, och man står framför Herren...
Då kan du försöka berätta att det var en fransmans skämt.
Tror du...
Skulle jag kunna få mitt fall prövat i en federal domstol?
Varför vill du det?
Jag vill avtjäna straffet i Kalifornien.
Det var ett inslag på nyheterna om ett fängelse-
- norr om San Francisco som har utsikt över bukten.
Visst låter det härligt? Jag kanske får se en pelikan.
Vi får se vad vi kan göra.
Jag var där i slutet. Efter kriget, när Saigon föll.
Jag patrullerade kusten med USS Kirk.
När landet föll, så föll det snabbt, och vi skulle få ut alla på ett dygn.
Inte bara amerikanerna, utan sydvietnameserna också.
De lastades ombord på fartyg och helikoptrar.
Vi stod på däck och vinkade dem ombord.
De landar, lastar av, och sedan...
knuffar vi ner helikoptrarna i havet. Märkligt.
Men sedan kommer en Chinook, och den är för stor för att landa...
så vi viftar bort den, men piloten har sin familj ombord...
och börjar få slut på bränsle, så det är nu eller aldrig.
Han hovrar ovanför däcket.
Folk börjar... hoppa...
rädda eller ej, ombord på fartyget.
Jag ser en bebis...
En pytteliten bebis.
Och mamman bara släpper honom.
En av mina män... Som att fånga en boll.
Han sträcker ut händerna.
Alla lyckas ta sig ut. Men hur sjutton ska piloten komma ut?
Han åker ut framför babords bog och hovrar där länge-
- och gör vad vi fick reda på senare - han tar av sig flygaroverallen.
På något sätt välter han helikoptern, och innan den når vattnet hoppar han.
Tre ton ilskna helikopterdelar flyger omkring runt honom.
Och på något sätt klarar han sig.
Hur lyckades han med det?
Vad är din poäng?
Din make sa att han skulle skydda familjen till varje pris-
- och jag betedde mig som om jag inte förstod, men det gör jag.
Det är stenblocket vi alla knuffar på, vi män.
Vi kallar det en börda, men det är faktiskt ett privilegium.
Jag ville aldrig att det skulle bli så här.
Det förstår du väl?
Inte med Ed. Inte med någon.
- Jag ville bara vara någon. - Nu är du minsann någon.
Nej, jag menar... Jag ville välja.
Vara min eget jag. Inte definieras av andras förvänt...
Och så gick den där dumma killen rakt ut i...
- Varför skulle han göra det? - Menar du offret?
Nej, det där är orättvist! Jag är också ett offer.
- Jag var ett offer först. Före honom. - Offer för vad?
Det... Du skulle aldrig förstå, du är man.
Det är en lögn. Att man kan klara av allt.
Vara både fru, mor och karriärist. Som om ett dygn är 37 timmar.
Och när man inte klarar det säger de: "Det är du. Du är bristfällig."
Som om man är mindre värd eller något.
Och... "Du måste ta dig samman!"
- Man blir galen av... - Folk är döda, Peggy.
Stanna här.
- Familjen Solverson. - Är det Noreen?
Är det ni, mr Solverson? Vi har försökt ringa hela natten...
- Vi fick inte tag på er. - Vad har hänt?
Det är... Hon mår bra. Hon har bara...
Hon ramlade. Det var något med tabletterna hon fick.
- Vad menar du? Var är Molly? - Hon är här. Vi är hemma allihop.
Er fru sover, och flickan är med henne.
Nog är hon envis, er dotter. Er fru säger att hon tar efter er.
- Och läkaren? - Han säger att er fru klarar sig.
Hon behöver bara vila och ta några prover nästa vecka.
Hon sover för tillfället. Jag passar Molly tills ni kommer hem.
Okej. Jag har en misstänkt i förvar och kör hem från Sioux Falls.
- Hälsa Betsy att jag är hemma snart. - Okej.
- Och Noreen... Tack. - Ingen orsak.
Stora imperium rasar och faller i glömska.
PERSONNUMMER
Jag antar att du tänker: "Varför Tripoli?"
Tripoli, inte att förväxlas med det levantinska Tripoli i Libanon-
- grundades i Libyen på 600-talet av fenicierna-
-och erövrades sedan av romarna-
- därefter av spanjorerna och sedan av turkarna.
Du förstår min poäng.
- Jag behöver en ansiktsman. - Du har fått hans kontaktuppgifter.
Du vill väl ha mer än en peeling? Något strukturellt.
En helt ny man. Som Fågel Fenix som stiger ur askan.
Vad ska du göra sedan, tro?
Ansluta till ett nytt imperium?
Jag kanske startar ett eget.
Så att det också en dag kan kollapsa och störta ner i havet.
Vill du hämnas på Kansas City? Gripa de ansvariga?
- De kommer att vara tungt beväpnade. - Inte gripa. Döda.
"Tungt beväpnade" kvittar. "Ner i havet" kvittar.
Döda och dödas. Ett huvud i en säck.
Det är mitt meddelande.
Du har lyckats bra. Jag tvivlade, men du rodde det i land.
- Jag hade lite tur. - Gör inte så. Förminska inte beröm.
- Ni har rätt, förlåt. - Säg inte förlåt. Du klättrar uppåt.
- Det går inte snabbare med ursäkter. - Jag förstår. Tack, sir.
Jag har arbetat dygnet runt, det sticker jag inte under stol med.
Vad gäller Fargo vill jag handplocka några män...
Nej, vi har en grupp till det där.
Kapitalförvaltare, medelmåttor... Drönare, praktiskt taget.
Tillsynen av vårt norra territorium sker här, i den här byggnaden.
- Och här vill ni ha mig. - Vill du hellre vara en lakej?
- Nej. Självklart inte. - Bra. Lyssna då noga.
Det är kontorstider, men vi belönar egna initiativ.
Kvällar, helger - så länge allt blir gjort.
Du och redovisningen ska försöka maximera intäkterna.
Kortare transportrutter, färre mutor och så vidare.
- Redovisningen? - Ja. Och den här västern-grejen...
Sluta med det. Skaffa något grått, en vit skjorta och en riktig slips.
Och klipp håret. 70-talet är över, för guds skull.
Jag trodde... Förr i tiden när man erövrade ett ställe...
"Förr i tiden" hittar du i kolgruvor. Det här är framtiden.
Vi fick en dålig start, men du ska få ett råd.
Ju snabbare du inser att det bara finns en bransch-
- pengabranschen, ettor och nollor, desto bättre kommer det att gå.
- Sir, jag är en arbetare. - Men du är ingen indrivare längre.
Du ska tänka vinst och förlust. Infrastruktur.
Du vet Donahue, som jobbar på vår västra avdelning...
Han hittade ett sätt att spara oss en miljon dollar i kvartalet i porto.
Ledningen var så imponerad att de gav honom Kalifornien.
- I porto? - Varför tänkte inte jag på det?
Försök att komma i ordning. Dale kommer förbi med blanketter.
Sjukförsäkring, pension... Sedan kan du sätta i gång.
Kvartalsprognoser ska in den 13:e. Vi har höga förväntningar på dig.
- Just det! Spelar du golf? - Golf?
Det är en härlig sport. Lär dig det. Alla affärer görs där nu för tiden.
- Titta vem jag hittade! - Farfar!
- Försiktigt! Ge farfar lite plats. - Nej, det här är precis rätt medicin.
- Mår du bra? Vill du ligga ner? - Nej. Men jag tar gärna en öl.
- Lou? - Ja, för fan! För sjutton...
Vi förtjänar en öl. Eller tio.
- Hej, polischefen. - Noreen.
- Det sägs att du driver stället nu. - Det är mest barnpassning och tvätt.
- Hon har varit fantastisk. - Kom, lillan, så byter vi om.
Ajöken, fröken.
- Vill du ha mer paj, pappa? - Då spricker nog mina stygn.
Så... Tänker du ta med det där i rapporten?
Vad? Eldstrid avbruten av rymdskepp?
Det kanske får stå skrivet mellan raderna.
Den där Hanzee, då?
Han är efterlyst av FBI, men de har inte fått napp än.
Han har nog flytt till Winnipeg eller någon annanstans norrut.
Han dyker säkert upp, vare sig vi vill eller inte.
- Mår du bra, älskling? - Ja då. Jag fick bara kramp.
Vi är allt ett sorgligt gäng.
Snart börjar väl Lou klaga över sin ischias.
Tja... Vi sitter här tillsammans. Det är det viktigaste.
Någon sa: "Man känner igen änglarna när de kommer..."
"för de ser ut som ens barn."
Ja, ja... Jag är bara glad att jag sitter här.
Pappa, jag matade dina katter när du låg på sjukhus.
- De är säkert tacksamma. - Ja...
När jag gick dit första gången...
gick jag in på ditt kontor.
Jaså.
Så...?
Okej.
Så...
Efter att din mor dog var jag rätt nere. Det var vi alla.
Du minns ju att jag tog ledigt.
Jag började fundera, vilket jag vet är farligt.
Men ni vet...
vad jag har sett. I kriget.
Och hemma, på jobbet. Så mycket vansinne och våld.
Jag började tänka på bristande kommunikation.
Är inte det roten till allt?
Konflikter, krig... Handlar det inte alltid om språk?
Orden vi säger och orden vi hör är inte alltid samma sak.
Tänk om det bara fanns ett språk, ett universellt språk med symboler-
- för bilder är enligt min uppfattning tydligare än ord.
Så det är det du gör? På ditt kontor?
Du skapar ett eget språk.
Det låter galet när man säger det högt, men...
När man ser en ruta med ett tak så vet alla att det betyder "hem".
Mitt sexåriga barnbarn ritar ett hjärta.
Det betyder "kärlek", utan tvivel.
Det var i alla fall så jag började, med enkla begrepp.
Ju mer jag arbetade med det, desto svårare var det att släppa.
Du är en bra man.
Det vet jag väl inte, men...
jag vill tro att jag har goda avsikter.
- Ska vi åka och fiska i morgon? - Okej.
Dags att sova, hjärtat.
- God natt, mr Solverson. - God natt, mrs Solverson...
och alla skepp till havs.
Ripped and synced by ---===DBRETAiL===---