Tidligere i "Fargo":
Vi har en allianse.
Vi er det pokkers Romerriket. De ble født i hytter.
Far!
Lege! Vi trenger en lege.
Jeg er dr. Harvard. Vi pleier bare en viss klasse med folk.
Han kastet oss ut som om vi var dritt.
- Dere kan ikke skyte sivile. - Vi rører ham ikke i år. Neste år.
Han er i stor smerte. Jeg liker ikke å se ham sånn.
Tar du deg av ham?
Jeg skal pleie ham til Herren kommer.
Kunne han ikke kjølne før dere tok fra ham alt?
- Ingen har tatt noe, mor. - Deres egen far...
I landet der man tar og dreper, er Gaetano konge.
- Den er for stor for deg. - Jeg er sjefen.
- Tar du deg av utdanningen? - Ingen rører ham. Jeg beskytter ham.
Kommer jeg ikke tilbake, er jeg død eller i fengsel.
U.S. Marshal Dick Wickware på jakt etter to kvinnelige rømlinger.
- Swanee og jeg har planer. - Hva da?
Dere betalte tilbake med mine penger.
Virksomheten er min nå. Skriv over skjøtet i dag.
Kjære dr. Harvard...
Jeg fikk et besynderlig brev om deg.
Beholder du gjenstander fra avdøde pasienter?
Du må smake en.
Damer, dere står i gjeld til meg, og jeg setter dere i arbeid.
- Skjøt du ham? - Han er jo stor som et hus.
Du kan si at livet ditt bare var en lang rekke feil, men Doctor Senator?
Det var det som tok livet av deg.
Send Milligan hit. Ta med guttungen på en kjøretur.
- Jeg er redd. - Jeg også.
Du drepte barnet for å få meg drept. Jeg er så stolt av deg!
Forresten, jeg skal gifte meg i mars.
Ut! Kos deg i bryllupet ditt. Oraetta Mayflower er nok opptatt da.
Dere tar ti-toget til Philly. Ikke kom tilbake.
Om du ikke kan flykte, gjør det vi har øvd på.
Hva gjør du her helt alene? boy?
Dette er min verden. Jeg er sjefen. Jeg forteller dere...
hva dere skal gjøre.
- Dere taper visst krigen. - Vi trenger din hjelp, Happy.
To uker. Vi støtter dere. Du må gjøre opp for fetteren min.
Si navnet hans igjen!
New York vil at dette skal avsluttes.
Vi gir ikke løfter. Vi inngår avtaler.
Leon tar over Loys territorium.
Om dere vil ta over etter Loy, vet dere hva som kreves.
Synd at jeg ikke kan drepe ham to ganger.
Bryllupet er avlyst. Du og dine sleipe degoer er samfunnets fiender.
Du kan ikke slå en rådmann!
Hva med den korrupte purken?
Ingen vender oss ryggen og overlever.
Vi har en arrestordre på deg.
- For...? - Han våknet. Dr. Harvard.
Jeg vil snakke med faren din. Jeg vet hvordan vi får tilbake huset.
Det bor en sykepleier overfor meg. Hun forgifter folk.
Så begynte jeg å tenke. "Hvem sin ring er det?"
Jeg skal hjelpe deg å vinne krigen.
DETTE ER EN SANN HISTORIE
DISSE HENDELSENE FANT STED I KANSAS CITY I MISSOURI I 1951
PÅ ANMODNING FRA DE OVERLEVENDE HAR NAVNENE BLITT ENDRET
AV RESPEKT FOR DE DØDE FORTELLES RESTEN SÅNN DET SKJEDDE
Kom hit.
Imponerende.
Ja, det er hun.
Kan dere tro det? En morderske her under vårt eget tak.
Jeg liker ikke å innrømme det, men denne ulven i fåreklær lurte meg.
Hun fremstilte seg selv som et slags dydsmønster.
Dr. Kukhode!
Husker du meg?
Hvem i helvete er du?
Mayflower, du løslates mot kausjon.
Bare så jeg vet det, hvem betalte for løslatelsen?
Jeg aner ikke.
Takk for gjestfriheten. Takk.
Vil dere ha slutt på krigen? Ordne opp hos dere, så kan vi snakke.
Jeg hører fra meg.
Gjør det, du.
Faen, vi har tatt småveier herfra til Canada for å unngå purken.
Da vi trodde vi hadde klart det-
-kjørte Pee Wee oss rett inn i Siouxland.
De bestemmer på deres land.
Og de tok alt. Sprit, våpen, til og med den pokkers lastebilen!
Jeg prøvde å bytte bort Pee Wee, men de trengte ikke en åndssvak neger.
Sjef?
- Hva? - Vi tok ham.
- Hva? - Cannon. Vi tok Cannon.
Det er over. Vi vant.
Han er død. Du klarte det.
Kom.
Pang...
Veldig rett i ryggen. Ja...
- Hva gjør hun her? - Morsomt, herr kausjonsbetaler.
Hva er det som foregår?
Faen også!
Hva er det som foregår? Jeg trodde... Han sa at vi hadde tatt ham.
- Hvorfor feirer vi ikke? - Hvor er broren din?
Han klarte seg ikke. Hva er dette?
Josto Fadda, du står anklaget for forbrytelser mot familien.
Hvilken familie?
Du har satt egne behov foran høyere mål. Du har forrådt oss.
Du har forrådt New York og hjemlandet.
Du har konspirert med denne kvinnen for å drepe din egen far.
- Hva? - Faren din.
Da han var svak på sykehuset, da han knapt var i live-
-ba du denne kvinnen om å drepe ham!
Det har aldri skjedd!
Hysj! Hold kjeft!
Du kan ikke bringe sannheten til taushet.
Fortell ham.
De spurte så snilt, og...
Jeg tenkte ikke... Med alle våpnene burde jeg ikke lyve.
Unnskyld, men hva er det som skjer?
Han var døende! De skjøt ham. De barna.
- Fortell! - Som jeg sa, som en ærlig person...
som er nøye med detaljene-
-ville det være feil av meg ikke å være sannferdig foran Herren og...
disse edle herrene. Men jo, det gjorde du på en måte.
- Gjorde hva? - "Han har det vondt", sa du.
"Jeg liker ikke å se ham sånn."
Du sa også: "Tar du deg av ham?"
Vi ble høye, og så... Hun er bare et kvinnfolk jeg traff én gang.
- Hun var i begravelsen. - To ganger!
Ikke glem nettene i leiligheten min.
Hun er sinnssyk! Og jeg er sjefen! Sjefen deres.
Nå avslutter vi denne farsen.
Jeg beordrer dere til å slutte nå.
Familieforetaket.
Familiens foretak.
Det er bare dritt, ikke sant? Det hører den gamle verden til.
Brødre, onkler og fettere.
Vi lever i den nye verden nå. Vi trenger en ny praksis.
Jeg må pisse.
Tuller dere med meg?
Kan jeg i det minste få en jævla stol?!
Politiet sier at du har drept de fleste av pasientene dine.
Jeg vet ikke hva du mener.
Du ble pågrepet for drapsforsøk på sjefen din.
For å være tydelig, han ble bedre.
Er dette kvinnen du velger?
- En morder? - Jeg...
Hun var et ligg! Hun lite det hardt!
- Du liker det hardt. - Om du sier at jeg...
Tror... Min egen far?
Hvordan våger du?
Du drepte faren din for å kunne overta kronen.
Så drepte du broren din for å slippe å dele.
Det er derfor familieforetak ikke fungerer. For familier er gale.
Du er gal.
Du kan ikke gjøre dette. Vent til jeg forteller New York om dette.
Et jævla mytteri? De hugger ut øyeeplene dine.
- New York vet det. - Ja da...
Herregud, hjertet mitt...
Jeg skal drepe deg! Din italienske jævel!
Din jævla dritt! Nei! Jeg betaler dere!
Vent nå litt... Jeg har en dårlig nakke! Josto!
- De tvang meg. - Jeg snakker ikke med deg.
Du trenger ikke å være slem. Jeg kan oppriktig si-
-at jeg har hatt tidenes tøffeste døgn.
- Du har drept oss. - Jeg fortalte sannheten.
Nå forteller du sannheten? Nå?
Da jeg ba om hjelp med far, kunne du ha sagt at du var ei sinnssyk hurpe.
Ikke si det.
Hurpe.
- Ikke si det! - Hurpe!
- Hei! - Hurpe!
Kutt ut.
Helvete...
Ja, jeg gjorde noen feil.
Men jeg visste ikke om...
Dere trenger ikke å gjøre dette.
Har det ikke vært nok dreping?
Vent, var det et seriøst spørsmål?
Hør her. De har tvunget oss hit.
Vi er landsmenn. Kom igjen...
Vi endrer navn, fortærer hverandre og glemmer. Hvorfor?
Forstår du ikke, Joe? Det er en stige, men den leder ikke noe sted.
Nei... Noen siste ønsker?
Kan du skyte ham først, så jeg kan se på?
Hva?!
Kom nå, jenter.
Vent her.
Satchel...
Satchel?
Pappa?
Elskede! Elskede!
Elskede!
- Så alt er tilgitt? - Tilbake til forretningene.
- Jeg har noen justeringer i avtalen. - Justeringer?
Ikke noe stort, bare noen detaljer.
Tuller du?
Dette er halve virksomheten vår.
Vil du ta over halve virksomheten vår?
Vi hadde en avtale.
I parken.
- Vi inngikk en avtale! - Vær rolig.
Dette er en del av den nye planen. Vår nasjonale plan, for nasjonen.
New York, Chicago, Kansas City, Miami, Texas, California...
Dere er vel også en nasjonal organisasjon?
Nei, vent. Du er bare én mann i én by.
Hva sier man igjen? Stor fisk, liten dam?
Men vi er havet.
Jeg ser at du tenker...
at du kan drepe meg som du drepte de andre.
Men det er feil.
For når du ser på meg, ser du ikke mannen bak meg...
og mannen bak ham, og alle mennene som følger etter...
for alltid.
Du ser det nå. Bølgen som aldri tar slutt.
Vi forstår hverandre. Opp med humøret. Se på det sånn:
Vi tar ikke halvparten, vi etterlater halvparten.
Du jobber for oss nå.
Gjør som vi sier, ellers dreper vi deg og finner en annen som gjør det.
Det er enden på visa.
Sjef?
Dra hjem. Krigen er over.
Er du sikker?
Det er over.
For Swanee.
Historie er et slags minne.
Men hva betyr det å huske?
Vi tenker automatisk på vår egen fortid, livet vårt dag for dag.
Gjennom dem ser vi våre tiders hendelser.
Vi er svarte og hvite. Rike og fattige.
Født utenlands og innenlands.
Men om fortidene våre er separate, er ikke historiene våre også det?
Atskilt?
Spør deg selv: Hvem skriver bøkene?
Hvem velger hva vi husker og hva som glemmes?
Jeg heter Ethelrida Pearl Smutny. Dette er min historiestil.
Tekst: Kay Morten Magelie www.sdimedia.com