♪ Дам-дам-дам ♪
Малий?
Малий. Ти мусиш йти!
- Малий, все добре. - Ні!
Синку, смола піднімається. Ти маєш йти.
Ні, тільки не без тебе!
Не дивись на нас. Дивись перед собою.
Чи ти бачиш світло? Ти повинен йти на світло, добре?
Не зупиняйся. Не ховайся.
Йди на світло,
і ти знайдеш Завтра.
"Йди на світло."
Журнал мандрів: Малий тут.
Пройшло 14 місяців, відколи розпочалась місія.
Йду на світло, але ще не знайшов жодних ознак завтра.
Журнал мандрів: пройшло 29 місяців.
Все ще нема ознак завтра
Я знайшов лише одну малу істоту.
Він самотній, достоту як я.
Гарно виглядає.
Гадаю, назву його "Годинник"
Журнал мандрів: минуло 54 місяці.
Сімдесят три місяці. Сто і десять місяців.
Дві сотні місяців.
Журнал мандрів: пройшло...
багато місяців.
Спливають місяці.
Все ще жодних ознак Завтра.
Хтось наближається. Паску, режим маскування.
Це людина!
Ой. Так, це був я.
Гей. Я Іп.
На мій захист скажу, що я все життя прожила в печері,
і справді не бачила інших людей надто часто,
він самотній...хлопець!
Подумати тільки, лише два підлітка в цілому світі, і ми знайшли один одного.
Нам ніби долею судилося бути разом.
Вся моя родина його любить...
О-гооо!
...окрім Татка.
Та зрештою, Малий і його переміг.
- Вогонь. - Вогонь.
І тепер ми подорожуємо світом,
в пошуках ідеального місця, щоб назвати його домівкою,
яку Малий називає "Завтра".
Оооо! Завтра.
Хіба Малий не чудовий?
Він дарує мені смішне відчуття, ніби метелики літають в моєму череві.
Не ті, які я їм на обід, інші метелики.
Я не знаю, як називається це відчуття, але це щось типу цього.
І цього, і цього, і цього!
Я люблю малювати цю фігуру! Я не знаю чому. Просто треба.
Іп кохає Малого. Іп кохає Малого.
Круто. Правда, Дагласе?
Мамо! Тунк знову читав мій щоденник!
Тунку, дай сестрі спокій!
Ну ж бо, Іп, поділись планшетом.
- Я ще не закінчила! Поверни! - Ні!
Діти, припиніть бійку.
Побий його, Іп! В пах бий.
Я зараз розверну смертекота назад!
На цьому шляху нам траплялися численні перешкоди,
та нічого такого, з чим Крудси не впоралися б.
Зараз у нас на хвості висить кілька злих кенгудилів.
Аааа!
Паску, режим паска безпеки.
Я казав тобі, не їдь в каньйон!
- Добре! - Ніколи не їдь в каньйон!
Ого!
Оооо.
Кинь її!
О!
Сенді!
- Ой. - Гей!
- Гей. - Гей.
Гей! Ану працюй головою!
Це моя дівчинка.
Бум!
- Бумчики? - Бумчики.
Тато завжди каже, "Зграя тримається разом. "
Зграя тримається разом!
Але з Малим,
інколи я почуваюся, ніби існуємо лише ми двоє.
♪ Я думаю, я кохаю тебе ♪
Та ну!
♪ Я думаю, я кохаю тебе То чому я так боюся? ♪
♪ Я боюся кохання Від якого нема ліків ♪
Упіймала.
♪ Я думаю, я кохаю тебе Хіба ж це не є суть життя? ♪
- Руку дай! Я вже йду! - Упіймав.
♪ Це хвилює мене так Як ніколи ще не бувало ♪
Іп!
♪ Гей, Я думаю, що кохаю тебе ♪
♪ То чому ж я боюся? ♪
♪ Я боюся кохання ♪
♪ Від якого нема ліків ♪
Ммм.
Такий... голодний.
Гаррр!
Я б це все одно зараз з'їв.
Все правильно, зграя.
Позаяк нічого не намагалось вбити нас тут за останні 10 хвилин, табір буде тут.
Бабцю і Тунк, ви знайдіть місце для сну.
- Тут. - Тут буде добре.
Сенді і Кремез, ви на варті.
Уга і я - за їжею.
Малий та Іп? Малий та Іп?
Малий та Іп?
- Бум. - Бум!
- Бум. - Бум.
Агов! Гей!
Ви маєте видобути вогонь.
- Без проблем, татку. - Можеш на нас розраховувати, татку.
Не називай мене так!
Гей.
"Гей" що?
Гей тобі.
"Гей тобі" навзаєм.
Но-но, я перший сказав "Гей тобі"
А я тобі "гейкнула" у відповідь.
Ну ви тільки подивіться на них!
Малий колись мав купу ідей.
Хіба ж не він дав нам вогонь?
А тепер від нього жодної користі! Вони б ніколи не вижили самі!
Голодний.
Я знаю, Тунку, і ми з'їмо свою пайку сухих гілочок і гірких корінців
щойно двоє членів зграї, яких я не буду називати,
зроблять свою роботу і запалять вогонь!
Та ну, дядьку. Просто розслабся!
Ні, ти, "гетидядьку" Я зараз тебе так розслаблю...
Гей, гей, гей, Ґруґу.
Легше, спокійніше, великий хлопче.
Знаєш, Ґруґу, зрештою Іп та Малий
захочуть створити власну зграю, як колись ми з тобою.
Така наша природа.
Нізащо. Ніколи!
Зграя сильніша разом.
Так! У нас вийшло!
Іп ніколи нас не покине. Ні.
Щоб така, як Іп, колись... Та ну.
Ні. Ні!
Зграя тримається разом.
Ой!
Іп. Іп, ти не спиш?
Так.
Чекай. Я лізу до тебе.
Ай!
Ой, Бабцю, привіт.
- Привіт. - Привіт.
Він нас чує?
- Ні. Якщо він спить, то він спить. - О.
- Гей. - Гей.
Ні, ні. Це було запитальне "Гей".
Тож, гм, я думаю...
Це не моя рука.
Всеодно, гм...
Я не можу спати. Я думаю про Завтра.
Наше Завтра.
Наше Завтра? Ти про що?
Я маю на увазі, гм,
можливо наше завтра трохи інше, ніж у решти...гм... зграї.
Ну, знаєш, може наше Завтра має бути в місці, яке лише наше?
Щось типу домівки. Лише для нас двох.
Лише для нас двох?
Гм. Малий, я справді сумуватиму за моєю родиною.
Але це звучить просто чудово!
Тільки наше місце?
Наша домівка?
О-о-о! У нас вдома будуть квіти?
Звісно. І метелики.
І солодкий, гомінливий струмок?
І особистий простір.
Ооо! А що таке "особистий простір"?
Це коли ноги смердять тільки тоді, коли ти сам захотів.
Ого.
Тож, гм...
чи ти, Іп Ембер Крудс,
бажаєш провести своє Завтра лише зі мною?
Звісно.
Тепер я йду спати і бачити сни про нашу домівку.
- Добраніч, Малий. - Добраніч, Іп.
Лише двоє з нас?
Забив мізки моєму дитятку своїми перешіптуваннями і цілуночками.
"Чи Ґруґ нас чує?" О, так, Ґруґ чує. Ґруґ все чує.
Все це про ваш особистий будиночок для Завтра на двох,
перешіптування, цілуночки, солодко-гомінливо-струмотіння.
А це ще що таке?
Тунку,
вимкни це.
Натисни "відкласти"!
Зупинись, черевце.
Ще один чудовий ранок.
Що це? Хочеш погратися?
Принеси це, хлопчику!
Ні, Сенді!
Мамо! Сенді знову відібрала у Дагласа палку.
О, а це що таке?
Смертеколо!
Зніми запобіжник, сонце.
Дякую.
Сьогодні гарний день, щоб здохнути!
Гей, всі! Ви ніколи не повірите, що я зна...
Ой, вибач, любий.
Ми подумали, що ти хижак, який хоче нас вбити.
Ні, ніколи не вибачайся за ефективне смертеколо.
Ви маєте це побачити. За мною! Ну ж бо. Сюди.
Йо-хо!
Так! Вам це сподобається!
- Ого! - Ага.
Дам-дам-дам?
Що це?
Ніколи не бачив нічого схожого.
Що це, мамо? Нехай воно зникне
Щось воно мені нагадує.
Я думаю це...кінець світу.
Я вже бачила все.
Цього для мене досить. Добре, що це будеш ти, Кремезику.
Це не кінець.
Це лише початок.
Ласкаво прошу до завтра!
- Ого. - Ого!
Ого!
Подивіться на всю цю їжу!
Малий, ти це бачиш?
Ти найкращий татко в світі! Давайте жерти!
Но-но-но-но. Секундочку, Тунку.
Перед їжею я хотів би сказати кілька слів.
Давайте встановимо цей прапор на пам'ять про той день
коли я відкрив цей дім, наповнений квітами, метеликами
і солодкими, гомінливими струмками.
Га?
Ось тут, просто тут, є все, що вам може бути потрі...
- Я голодна! - Хвилинку!
Йдемо! Він не дивиться.
- Агов! - Агов. Гррр.
Агов, агов, агов. Лише хвилинку. Лише хвилинку. Одну хвилинку.
НІ, ні, ні, ні. Чекайте, просто зачекайте.
Це наш дім, місце, де ми будемо всі разом навіки-вічні,
і ласкаво прошу!
Я це зробив.
Проблему вирішено.
Йу-хууу!
Їжа!
Хіба не дивно те, як ця їжа росте рівненькими гря...
Гиррр!
Йу-хуууу!
Я ніколи не почувався більш наїженим.
Мамо, я хворий?
Ні, сонечко. Ти ситий.
Ситим почуватися дивно.
Я не можу більше з'їсти ані шматочка.
Чекайте.
Ні, можу.
Бу-на-ни.
Банани?
Я куштував лише раз, давно, дуже давно.
Це було літо. Сонце палило мої плечі.
Квіти були в самому розквіті.
Я був ще малям.
Ну, і я з'їв той банан за раз.
Відтоді не минуло жодного дня, щоб я не згадував про це.
На що це схоже, батьку? На що воно схоже?
Нема слів, щоб це описати, Тунку.
Жодних слів не вистачить.
Ми зробимо це, Тату. Просто зірви банан!
Йди сюди, солоденьке моє.
Ви це чули?
Що це?
Що сталося? Я не бачу.
Воно наближається!
Смертеколо?
Щось прийшло з-поза стіни.
Не наближайся.
Хто знає, що це за дивні позастінні істоти.
Давай просто штрикнемо їх здалеку.
- Штрик! - Ой!
Штрик, штрик!
Ай!
Чекай.
Не дивись на сплутане хутро і скрегітливі зуби.
Поглянь на очі, в них є щось людське.
Ба-на-ни.
Воно намагається спілкуватися.
Надю, це ж люди!
Печерні люди.
Я гадала, що печерні люди вимерли багато років тому.
Ми щасливі вітати вас.
Щиросердно...
...і з радістю.
- Дякую. - Нам теж дуже приємно.
О. Вони чудово розмовляють.
О, пробачте нам за це непорозуміння, любі друзі.
Я - Філ.
А я - Надія. І ми...
Кращолюди.
"Кращі люди"?
- Кращолюди. - Наголос на "кращо-".
Ну, а ми Крудси.
- А це... - Малий?
Ого... Влучно вгадали.
Пан та Пані Кращолюд?
- Малий! - Що-що тут коїться?
- О, Малий. - Малий. Малий!
Надю, це Малий.
Малий, Малий, Малий.
Та що тут коїться?
Я виріс з Надією і Філом.
Вони були кращими друзями моїх батьків, поки...
О, Малий.
Ми думали, що втратили вас усіх.
Тоді ми зрозуміли, що в цьому небезпечному світі,
Нам потрібно знайти кращий спосіб життя.
Що...
Це ваш дім?
Ого! Це їхній дім!
- Ого, мамо! - Поглянь, тату!
Ого.
Ну що, Малий, давай, хто перший нагору.
О, гм, вибач мені, маленька тигрице?
- Але ми не лазимо по деревах. - Що?
- Це шлях Кращолюдей. - Неофіційне гасло.
- О. - Добре, всі влізли?
Ай!
Ну, гм, гадаю смертекота краще лишити надворі.
Побачимося, Кремезику.
Вибач. Лапи тварин зазвичай надто...
гм, брудні.
Піднімаємось.
Ого! Що діється?
О.
Ласкаво просимо додому до Кращолюдей!
Ого!
Це чудово!
Трохи завеликий, хіба ні?
Що
Ого! Я бачу хмари! Але я всередині.
Що це? Що це?
Ну, ми називаємо це "вікно".
Вікно.
Добре.
Малий, Зорянка буде така щаслива бачити тебе.
- Зоряна? - Зоряна?
Так, так... Ми виросли разом.
О, Зоряно!
Арг!
О. Це лише ваше відображення. Ми називаємо це дзеркалом.
Ой, вибачте.
Зоряно!
- Вибачте. - Зоряно!
Та де ж це вона?
- Я в панічній комірці! - Панічна комірка!
Зоряно, це не дикі тварини.
Все безпечно, можеш виходити.
Мамо, може ми зробимо кілька дірок в дверях для доступу повітря?
Жодних дірок. Тоді змії заповзуть.
Але ти ніколи не повіриш, кого ми знайшли.
- Малий? - Зоряно?
Малий! Це справді ти?
Це ти! Ти тут!
Ти так виріс! І ти теж! Це те, що я сказала!
О, знову разом.
Ці двоє були нерозлучними від колиски.
Нерозлучними.
Зоряна - дівчина?
Чекай, зупинись. У тебе прикраса-лінивець?
І у мене прикраса-лінивець! Це Пасок!
- А у мене Стрічка. - О-ля-ля.
О, о! А це Крудси.
- Вітаю. - Гей.
- Як воно? - А це...
Чекай. Ні, ні.
Так. Це Іп.
- Ти дівчина? - Так.
Дівчина...
подружка!
У мене ще ніколи не було подружки!
- І у мене! І у мене теж! - Подруги!
Добре. Обережніше. Не зламай їй кістки.
І хребет!
- Це чудово! - Що будемо робити?
- Що ми говоримо одна одній? - Що сталося з нашими голосами?
Чому наші голоси такі тоненькі?
Наші дорогі гості, тут до ваших послуг все, чого забажаєте.
Я знаю, чого я бажаю.
О, окрім цього.
Але тут багато чого іншого.
Вибач, Ґруґу.
Боюся, що в нашому домі є одне правило.
Ми не їмо банани.
Але ж вони просто тут.
Все, що завгодно, будь що інше завжди до твоїх послуг.
Але ми не їмо банани.
- Справді? - Ага.
- Жодних бананів? - Ага?
Але...
Ми не будемо їсти ваші банани.
Вже так пізно, тож...
Ну, ми можемо поспати просто тут.
Добре. Твердувато тут, Тату.
Поглянь, Філе. Вони сплять купкою.
- О, прикольно! - Ні.
Насправді, кожен буде в окремій кімнаті.
У нас будуть окремі кімнати!
- Що таке "кімната"? - Що таке "окремо"?
Ми, Кращолюди, віримо у важливість індивідуальної приватності.
Неофіційне гасло.
Добре, ну а ми, Крудси, віримо, що плем'я має бути разом незалежно...
Що?
Розкажіть мені про мою кімнату, Кращотату.
Ну, синку, вона прямо тут.
Ми почали задум з дерева.
Ого. Що за день.
Я ніколи не думав, що побачу Кращолюдей знову.
- Гей, ти! - Гей.
Ого.
Перевершує будь-який краєвид з печери, який я бачила.
Так. Я не можу повірити в це місце.
О, це ліжко таке зручне.
І жодних чужих ніг у мене в роті.
Так значно краще.
Ага.
То це та сама приватність, про яку ти мені розповідав?
Просто знаєш...
якось ми... далеко одне від одного, ні?
Малий?
Час переглянути опівнічне вікно.
О-о-о, поглянь сюди, Дагласе. Цей хлопець - мій улюбленець.
Добре, мамонте. Що будеш робити?
О! Що за ідіот!
Уго?
Уго.
- Уго! - Смертеколо!
О, гей, коханий.
Так, я теж не можу заснути.
І ці окремі кімнати. Хто може жити в такому місці?
Ну...
Щось мене бентежить в цьому Філі Кращолюді. Щось, типу, дивний він.
Ґруґу, знаєш, що я думаю?
Мабуть нам варто лишитись.
Вибач? Ти думаєш тут лишитись?
Ні. Я хочу жити в дикій природі, змагаючись зі щурогрифами за недоїдки.
- Ну звісно я хочу лишитись. - Так, але...
- Тут так гарно. - Але...
І ти хвилювався, що наша донька піде,
але ось вся зграя разом.
Типу того.
Якщо ти даси цьому місцю шанс, рано чи пізно воно тобі сподобається.
Я повинен любити Філа?
Ти повинен бути милим. Жодних бійок.
Добре.
Але якщо я мушу бути самотнім...
Я буду самотнім з тобою.
Я маю на увазі - ти можеш в це повірити?
Після всіх цих років Малий з'явився на нашому порозі.
А ми боялися, що Зоряна буде самотньою.
А тепер Малий повернувся!
Ніби їм долею судилося бути разом.
Наче так і було задумано.
Проте ти бачив, як та печерна дівка тримала Малого за руку?
Гм
Ти ж не думаєш, що Малий може справді щось відчувати до цієї Міп?
Чи "Піп"? Чи "Іп"?
"Іп." Вона Іп, правильно?
Ну, я не думаю, що Іп сюди вписується
Фактично жоден з них.
Бідолахи воюють зі стінами.
Не думаю, що печерні люди взагалі підходять до сучасного світу.
Ох!
Я б оце дивився у вікно вічно!
Вони це знають?
Думаю, що нам просто потрібно допомогти їм зрозуміти
яке неймовірно світле майбутнє...
чекає на них за цими стінами.
А майбутнє Малого - всередині цих стін.
Із Зорянкою.
Надія Кращолюд, завжди думає про інших.
Чесно, ніколи не могла стриматися від цього.
О-о-о, це було...
...неймовірно, краща ніч з усіх, які у мене були за останн...
- Доброго ранку, Малий! - О!
Вітаю, пане Кращолюд.
Чашечку свіжого соку смердючої квасолі?
О, дякую.
- Привіт, Малий! - А! Пане Кращолюд.
Це для тебе. Я зробила це вночі.
О, я маю розбудити Іп.
Я знаю, вона вже сім годин чекає, поки я скажу "Гей"
Це чарівно!
Знаєш, дамо Іп виспатися нормально. Вона, мабуть, просто виснажена.
- Ні, я впевнений, що вона... - О, глянь!
Це Зоряна! Який збіг.
Зорянко, що це ти робиш на цьому містку
саме в цей час?
Мої ранкові справи?
Ранкові справи!
Геніально.
Геніально!
Геніально! Геніально! Геніально!
Геніально.
Геніально. Гм.
- Бум. - Бум.
Не міг заснути всю ніч.
Я теж.
А коли прокинувся, твоя мама зникла.
Ти ж не думаєш, що її зжер хижак?
Ні. Ось вона.
Думаю це місце змінює всіх.
Ми більше не спимо всі купою. Ми більше не прокидаємось разом.
І Тунк тепер тільки й витріщається в цей ящик.
Ох.
Не зараз, Дагласе. Пташки з'явились.
Тату, розслабся. Це лише одна ніч.
І невеликі зміни можуть... Малий?
- Гей - Малий?
Ого. Це ти, але ти не виглядаєш схожим на себе.
І ти пахнеш квітами.
І легким дощем.
Більше схоже на чистий гірський струмок.
З невеликими нотками ванілі.
Це називається "душ". Спробуй якось.
Ти хочеш, щоб я смерділа ваніллю?
Лише нотку.
Що сталося з твоїм одягом?
Ми спалили його одяг, поки він приймав душ.
Фактично він був надто брудним, щоб його випрати, тож ми його просто спалили.
Давай, Тунку, ми йдемо на прогулянку.
Я не хочу. Я дивлюся на пташок.
В моєму дитинстві ми не витріщались на пташок. Ми бились з ними.
Дай мені жити своїм життям!
Привіт, нова подружко. Хочеш поснідати?
О, звісно.
О! Зараз ми розпалимо вогонь.
Вогонь.
Гей.
Гей, ага. Глянь сюди.
Тепер ти можеш робити це так. Більше не треба двоє людей.
Я не вірю, що я стільки часу клацав камінцями. Це неймовірно!
І час економить, і так просто.
Більше жодних забитих пальців.
Кращолюди справді зро...
О, ти тут. А я всюди тебе шукала.
Ого. Ми справді аж тут!
Я для тебе теж дивно тхну?
Ти пахнеш... інакше.
Як річкове каміння з, гм...
ноткою моху.
Ого! А що це у тебе на зап'ястку?
О, це просто шрам.
Шрам?
Так, від тернового краба. Нічого особливого.
Ого! А цей?
Бритвохробак.
- Добре, а як щодо цього? - Борсукорпіон.
Болотна змія, небесна змія, вулкан,
кінець світу,
моя менша сестра, моя менша сестра, моя менша сестра. Вона багато кусається.
А про це навіть мій тато не знає.
Ого... Арахісовий палець.
Кожна позначка - пригода!
Мої батьки не дозволяють мені мати шрами.
Саме тому вони збудували стіну. Щоб я була в безпеці.
Ти ніколи не виходила за стіну?
Ні, відколи таке сталося з родиною Малого.
Тож ця ферма...
ніби твоя печера.
Ти точно як я!
Давай.
О, боже. Це твій транспорт?
Ні, мого тата.
Послухай, як гуркотить ця крихітка.
- Бачиш свинодилів он там? - Так.
- Хочеш їх перестрибнути? - Так.
Ого!
- Бачиш курокотиків отам? - Так.
- Хочеш їх перестрибнути? - Так!
Ого!
- Бачиш цю стіну? - Так!
- Хочеш її перестрибнути? - Так!
Ні! Іп, мені заборонено виходити за стіну!
Не хвилюйся, ми повернемось до того, як вони дізнаються.
Все гаразд?
Урааа!
О, боже мій! У мене серце вистрибує з грудей! Я така щаслива!
Давай ще щось перестрибнемо.
Ура!
Готові?
Зробимо це.
Так!
Ще! Щось більше!
А...
О! Пані Кращолюд.
Ми просто перевіряли цю штуку. Для чого вона?
О... Це... Гм...
Знаєш, чому б тобі не запитати Філа?
Він витратив багато часу, сидячи тут.
А ще ось.
Я думаю, ти повинен це мати.
Це кілька старих світлин твоєї родини.
О.
Дякую.
Ого!
Куди це веде?
Тату, ну і що, як я щось пропущу? Я хочу сидіти вдома.
Ні, Тунку. Пограй з Дагласом. Він хоче бути надворі.
І йому сумно, що ти більше з ним не граєшся.
Добре. Хочеш погратися з палкою, Даглас?
Так? Добре! Добре. Принеси!
О!
Вибач! Вибач, вибач, вибач!
Я повертаюся назад до вікна!
Гей! Він тут!
Грудже! Давай сюди, друзяко.
Давай покатаємось.
Ґрудже. Ґруджер.
Ґ-Ґ-Ґрудже.
Ґруґ.
Ґруґ? Ґруґ.
Хочеш покататися?
Вражає, правда, Ґруґ?
Цікаво, все навколо, що ти можеш бачити
було колись сумною, безнадійною, запилюженою пустелею.
звучить невесело.
Але силою інтелектуальної думки,
я придумав, як отримати воду з того гірського джерела
і опустити її сюди.
Як цікаво.
Ага, я перетворив безплідну пустелю на цю оазу.
Тепер ми маємо воду і все, що нам потрібно.
Насправді, ми думаємо поставити ще...
- О, банани. - Ні!
Ой.
Навіщо ти це зробив?
Вибач. Боюся, що мушу тобі нагадати наше єдине правило.
Ми не їмо банани.
Добре, чому ні? Маю на увазі - вони ж тут повсюди!
Поглянь! У вас їх вже повне корито? Для кого тоді це все
Гругу, ми б могли говорити про фрукти весь день.
Або...
хочеш, покажу тобі щось справді крутецьке?
Я не знаю.
Гей. Готуєш собі на закуску?
О, я думала трохи прибрати. Ти, мабуть, помітила, що ми тут трохи насмітили вчора.
О, ні, я не помітила.
Гм, можеш просто покласти це в контейнер для добрив.
О, розумно.
Гарна робота.
Ну, ми не хотіли, щоб ви мали нас за родину дикунів.
Дикунів.
Сенді, кинь це.
Кинь!
Ох ці діти, правда?
Тож, Уго, ти мабуть сумуєш за вільним життям.
- Правда? За цим полюванням... - Та ні.
- ...і збиранням... - Не зовсім.
...і виттям на Місяць.
Зовсім ні.
Чесно - там так паскудно.
Якщо ніхто не помер до сніданку - це вже успіх.
Тут значно краще.
О.
Це мило.
Так.
Чесно кажучи, Ґруґ думали, може ми...
А! Я зовсім забула. Я приготувала це для тебе.
- Кошик? - Ага.
Ну, це щось типу дорожнього кошика.
Дорожнього кошика?
Так, в дорогу.
Тут трохи фруктів, горіхи, мило, ще мило і подушка для шиї.
О. Так. Це круто... для дороги.
Дякую.
Це найменше, що я можу зробити для тебе на подяку за те, що ви привели Малого додому.
- Додому? - Додому.
Малий?
Малого додому. Так, ви це зробили.
Ну, мені треба йти. Побачимось за вечерею?
Так!
Ого!
Ооох!
Хе? Ого!
Вау.
- Так! - Егегей!
Так!
Ура!
Ох!
А! Іп!
Іп?
Ой.
У мене шрам.
У тебе шрам!
- У мене шрам. - Так!
Ой!
Тільки не кажи пані Кращолюд,
але поки вона думає, що я гарую під палючим сонцем,
я зазвичай сиджу тут,
в моїй чоловічій печері.
Ну тут і спека.
Ґруґу, тобі буде зручніше, якщо знімеш своє хутро.
Та я вже.
Точно.
Так, це місце, де батько може відпочити від хаосу сімейного життя.
Розслабся зі своїм бро
якщо ти маєш бро.
Ще акулячого молочка?
Тож, ти приходиш сюди, щоб заховатися від своєї родини?
Не ховатися, допомогти. Я допомагаю своїй родині.
Тож, гм,
це допомагає твоїй родині?
Так.
Тут я знаходжу розв'язки для найгірших проблем своєї родини.
Добре.
Тож, почуваєшся зручно? Розслабився?
Відкрився для навіювання?
В чому твоя проблема, здоровило?
У мене нема проблем.
Ну ж бо, Ґруґу. Я бачу, який ти вимотаний.
В чому твоя проблема?
Мені спекотно. Ось моя проблема.
Стук, стук.
Я стукаю в твої двері, здоровило. Відчини їх.
Ні.
- Відчини мені. - Ні.
- Поділись зі мною. - Я не хочу, мені спекотно.
Розкажи мені про твою проблему.
У мене нема проблем.
У тебе є проблеми.
Розкажи мені про свої проблеми.
- Я не.. - Розкажи.
- Я не.. - Розкажи. Розкажи.
Мені все це не подобається, ясно?
Моя зграя розбіглася. Нема з ким спати.
Ти забороняєш мені їсти банани.
Малий дав Іп камінця. Він поцілував мою руку.
Вони планують втекти зі зграї.
І мені це все не подобається!
Гм. Це цікаво.
Знаєш, може мені просто треба пізнати тебе краще.
Ні, не це. Та частина, про Іп та Малого.
А. Малий хоче забрати мою донечку.
Як батько батьку - я теж турбуюсь про свою доньку.
Вона була такою самотньою поки Малий не повернувся.
Так.
Здебільшого проблемою є сам Малий.
Постривай. Ти сказав те, що я думаю, що ти сказав?
Так. Ні.
Я не знаю. Спекотно.
Ти пропонуєш, щоб ми...
забрали Малого аби Зоряна не була самотньою
а Іп лишилась з тобою, з твоєю зграєю?
Гм, я так сказав?
Та ну, Ґруґу, це справді шикарна ідея.
Ти це зробив! Ти вирішив одним махом обидві наші проблеми.
Ні. Справді?
Тож, ми домовились, бро?
Домовились.
Гей, Уго! Я щойно так чудово провів час із Філом!
Поглянь на мене. Стою рівно, наповнений ідеями.
Ти знаєш, Філ так добре вміє слухати інших.
Він подав чудову ідею, коли почув ...про дещо.
Хех.
Кращолюди хочуть нас вигнати без Малого.
- О, гм... Ти так вважаєш? - Можна подумати, що ми так вчинимо.
- Ну... - Малий - член нашої зграї.
Типу.
І ти можеш уявити, як на це відреагує Іп? Це її просто знищить!
Ну, може спочатку...
Вони думають, що ми просто зграя тупих печерних людей.
Вони гадають, ніби ми настільки тупі, щоб продати Малого за кошик з фруктами.
І вона намагалась виставити все так, ніби це була моя власна ідея!
- Це чудова ідея. - Кращолюд.
Наче ми на це колись погодимось!
- То що, домовились? - Кращолюд.
Вони думають, що ми геть ідіоти.
Ти зробив це, Ґруґу. Розумний мужик. Ти не дурний.
- Кращолюд - Кращолюд
Кращолюд
Може нам треба трохи заспокоїтися, сонечко.
Нам треба зосередитися. Ми повинні взяти Малого і забиратися звідси.
Добре, але спершу,
є дещо, що я хотів зробити дуже, дуже давно.
А. Не вірю, що вони зберегли цей старий альбом зі світлинами.
Це Кращолюди.
Ага, це моя мама, це мій тато, а це я.
Так, це я. Я був худющий.
Тут справді чудово, правда ж, Паску?
Шшш!
Урааа!
Шшшш.
Це мій тато? Сховай мене!
Пане Кращолюд?
"Пане Кращолюд"?
Та це просто Малий. Гей, Малий!
Гей, ти.
- Куди ви ходили? - Водили Кремезика на прогулянку.
- Прогулянку! - Прогулянку?
Ми їзили на смерте...
- За стіною. - ...коті!
Ти взяла Зоряну на прогулянку
- за стіною? - Так.
Кращолюди не дозволяють їй виходити за стіну.
Вони побудували цю стіну з метою, ну, знаєш, захистити всіх.
Малий, розслабся.
Так, Малий, по-пу-сти-сссьь.
Що це з нею?
Просто реакція на бджолину отруту.
- Бджолину отруту? - Бджолину отруту!
Що за...
- Це просто маленький бджолиний укус. - "Маленький"?
Гей, ти мені не начальник.
Це дуже серйозний...
Шшшшш.
Іп, це дуже серйозний бджолиний укус!
- "Іп, це дуже серйозний бджолиний укус." - Та вона в нормі.
Ні, вона не в нормі.
- Я в нормі. - Зоряно!
Іп, це нерозумно. Вона могла серйозно постраждати.
Ти мала про це подумати!
Чому ти такий? Ми ж любили пригоди.
Ні! Ні. Я любив не помирати. Це абсолютно різні речі.
Але їй було потрібно вийти.
Вона точно як я. Це все її печера!
Ні, вона не як ти. Це не її печера!
Вона не печерна дівчина.
"Печерна дівчина"?
Що він мав на увазі під "печерна дівчина"?
Я йому зараз покажу печерну дівчину!
Я думаю, що зможу задовольнити всі ваші забаганки.
Шеф-кухар Надія працювала весь день.
Ммум. Це так смачно, пані Кращомамо.
Ти їси квіткове оздоблення.
Ого.
О, Ґруґу, Уго, що ми можемо вам запропонувати?
Ні, у нас все гаразд.
Так, ми з'їли дещо перед тим, як прийти.
Ой, вибачте.
Е...
Добре.
О, погляньте!
- О! - Малий і Зоряна тут...
...разом.
Можеш це зробити?
Просто тримай свою велетенську руку подалі від очей.
- Впіймала! - Ай!
О, прошу, Іп. Твоє місце ось тут, біля...
Бабці.
Ми не закінчили. Ти назвав мене "печерною дівчиною".
Але т-т-ти і є печерна дівчина.
Але ти так сказав "печерна дівчина", ніби це щось погане.
Що не так з печерними людьми, Малий?
Все добре з печерними людьми.
Можу я дати тобі рушничок, посуд абощо?
Все добре.
Чому ти так робиш?
Я просто поводжуся, як печерна дівчина, Малий.
Але цього для тебе вже, мабуть, замало.
Я такого не казав.
Ґруґу, давай скористаємось моментом і розкажемо всім про твою чудову ідею.
Е, що?
Ґруґ запропонував і я погодився
що Малий має лишатися зі своїми, еволюціонованими людьми.
А Іп має лишатися зі своїм народом.
- Тож ми уклали угоду. - Повтори?
- Що за угода? - Його угода!
- Ідея була твоя. - Моя?
Малий лишається з нами, а Іп лишається у вашій зграї.
Ґруґові слова, не мої.
- Ти намагався мене позбутися? - Справді, тату?
Ні! Люба, я так не думав.
Я хочу сказати, що це він мене змусив про це подумати.
Він надурив мене!
Він затяг мене в свою тупу таємну чоловічу печеру,
і надурив мене там.
Яку ще чоловічу печеру?
Це просто місце, куди я інколи ходжу побути сам.
Сам без кого?
Без тебе! Боже!
- Що? - Ми всі про це подумали.
- Як ти смієш? - Як ти смієш!
Як ви обидва смієте!
Ви намагались пов'язати мене з Малим?
Що сталося з твоєю рукою?
О. Мене вжалила бджола. Ой!
За стіною. Ой!
- Ти була за стіною? - За стіною?
- Це все ваша провина! - О! Наша провина?
Можу я запитати щось?
- Ні! - Добре.
Я просто не можу повірити, що ти взагалі з ним змовлявся.
- Що вони з тобою зробили? - У мене тепер шрам.
Наше дитятко!
Там було справді спекотно.
Я напився акулячого молока. Я був голий!
Чому, Філ? Чому?
Бо приватність сприяє розвитку індивідуальності! Неофіційне гасло!
Знаєш, синку, виглядає, наче ти хочеш щось приховати.
Це все! Давай, Малий. Ми йдемо.
Чекай, зачекай секунду. По-перше ти намагався мене позбутися, Ґруґу,
і тепер ти хочеш, щоб я пішов з тобою?
Ти намагався забрати від мене доньку!
Обіцяв моїй маленькій дівчинці метелики і гомінливі струмки.
Ага!
Бачиш? Я знав, що ти підслуховуєш.
Жодної приватності з вами, народ.
О, ти маєш на увазі печерних людей?
Не це я сказав.
Позитивніше, Іп, ось, що я кажу. Багато речей роблять життя кращим.
- "Кращим"? - Не голодувати, не спати купою.
- Що не так зі спанням купою? - Ой, та ну, Іп! Там же смердить!
Смердить любов'ю!
Принаймні я пахну собою.
Навіть не знаю, чим пахнеш ти.
Квітами і м'яким дощем.
Я більше не знаю, хто ти насправді!
З усіма твоїм ванільками і тупими камінцями на шиї!
І це місце. Це місце все...
Дім! Це місце - дім!
"Дім"?
Це місце, яке мої батьки хотіли для мене знайти!
Це Завтра.
Ну, ясно. Я до цього "Завтра" не належу.
Я йду.
Йдеш зі мною?
Я, гм...
Я не можу.
Тож я так розумію, у нас з тобою два різних "Завтра".
Іп.
Тож, хто готовий до десерту?
Я казав тобі,
ми не голодні!
Ти з'їв банан?
Ні-ні-ні. Ми з'їли всі банани.
Це неможливо.
Не для печерних людей.
Що ви накоїли?
Це лише банани, Філе.
"Лише банани"? "Лише банани," вона сказала!
Це було моє єдине правило!
Куди, ми ще не закінчили.
Я ще тобі багато чого хотів сказати!
Пані Кращомамо, краще принесіть мені десерт до вікна.
Та ти жартуєш з мене? Як довго я жив з її родиною?
З їх... брудом і смородом.
Іп? Іп, це... ти?
Я не розумію.
- Ти його вдарив? - Ні.
Я про це лише подумав.
Ці банани були ключем до нашого виживання.
Ці банани охороняли нас.
Охороняли від чого?
Воно тут...
прийшло за бананами!
Що це, Філе?
Воно приходить щоночі вже більше ста місяців.
Я відкрив, що лише банани тримають його На відстані.
Що по той бік стіни, Філе?
Ніч за ніччю, їм ніколи не було достатньо!
Вони хочуть свої банани!
Що за стіною, Філе?
Що це, Філе?
- Для кого банани? - Що це?
Я не знаю!
Га?
Це лише маленька стусан-мавпа.
Я пішов.
І ти просто годував її бананами?
Чекай, чекай. Мені треба час, щоб зрозуміти.
Без жодної думки ти просто гарував...
весь цей час на уті-путі мавпенятко?
Роками годуючи його бананами!
Це недобре.
Ні, ні, ні! Геть!
Філе!
Давай, давай, давай!
О, Даглас, ці квіти зі мною не згодні.
Що я пропустив?
Гей, пані Кращомамо, що це там за стіною?
Філе?
Тату? Малий?
Ґруґу?
Їх нема.
Стіни нема. Філа нема.
О, боже мій. Щось забрало їх, забрало їх усіх.
Що будемо робити?
Нема жодного сліду. Але я знайшов цю штуку.
- Це мій кошик? - Гарний у тебе зір.
Сенді може їх вислідити.
Сенді, шукай.
Добре, добре.
Ви з Малим йдіть, а ми із Зоряною лишимось і полагодимо стіну.
А ще краще, Зорянко, йди до себе і залазь в панічну комірку.
Втім, гадаю, ми обидві туди вліземо, якщо видихнемо.
Вона щось знайшла.
Що б їх не забрало - воно не могло піти далеко.
Мамо,
Я теж йду.
Зоряно, послухай себе! Вони нам не подобаються.
Ми потрібні татові.
Чекай. Зоряно!
Зоряно, тобі потрібен дорожній кошик.
Там є подушка для шиї.
Куди вони нас тягнуть?
Припини патякати!
Якщо ви збираєтесь нас зжерти,
ви повинні першим зжерти товстого. Це він з'їв ваші банани.
О, тільки не звинувачуй мене за це.
- Це повністю твоя провина! - Моя провина?
Скажи йому, Малий!
Вона сказала, що я змінився.
Я не змінився! Це і є справжній я, мала!
Ти розумієш? Розумієш, що я кажу
Бачили очі, що вибирали. Це те, що ти...
Ким ти є. Я загубив тебе на мить.
Зрештою я не потрібен нікому. Жодній з них.
О! Добре! В будь-якому разі розмова не клеїться.
Залишуся сам-на-сам зі своїми думками.
Журнал мандрів.
Я мандрую в колоді.
Минуло трохи часу. Новий запис.
Пам'ятаєте про те Завтра?
Ви знаєте, те, що я все життя шукав?
Ну, виявляється моя кохана не хоче мати нічого спільного з ним
чи зі мною.
Дівчата дуже, дуже складні.
Любий щоденнику. Гей, це я.
Пригадуєш, що я казав про долю?
Доля тупа і брехлива.
Доля сприймає це краще за мене.
Доля вирішила залишитися з...
Кращолюди! Вони чудові. Маю на увазі, чи ви бачили їх будинок на дереві?
Що такого чудового в житті на дереві?
Квіти, постійний вогонь, так багато їжі і...
"приватності."
Ну, принаймні одне зрозуміло.
- Все скінчено! - ...скінчено!
- Чудово! - Чудово!
- Хто винен? - Не я.
З тобою все гаразд?
- Га? - Тут так сонячно.
Треба просто поглянути у вікно на... Я маю зазирнути у вікно хоч на хвилину!
О.
Гей, це ж мій дорожній кошик!
Дорожнє вікно.
Уго, можеш сказати своєму сину, щоб він забрав свої лаписька від моїх речей?
Слухай, я справді почуваюся погано через те, що сталося за вечерею
з моїми батьками, тобою і Малим.
О.
Я тебе прошу, все гаразд. Це все в минулому!
Знаєш, Малий і я... Ми надто різні.
Добре, але ж ми з тобою теж дуже різні, та у нас все добре?
Так, так.
Але це інше.
Він хлопець.
Він... гм... дурний.
Ти знаєш, це інше.
В чому справи? Проблеми з хлопцями?
Ех, коли я була молодою, у нас не було проблем з хлопцями.
У нас не було ані хлопців, ані чоловіків, ані одягу.
Ми були воїнами жіночого племені.
Громовими сестрицями!
Що за Громові сестриці?
Просто історії з бурхливого минулого Бабці.
Правдиві історії!
Добре. Зоряно, припини патякати з цією дурною леді. Гей!
Ми ж туди не підемо, правда ж?
Так. Сенді прокладе шлях.
Добре, має бути інший шлях. знаєш?
Щось таке стабільне і не заповнене земляними акулами!
Скажу тобі ось що,
ти відповідай за наповнення подарункових кошиків, а я займусь вистежуванням чоловіків.
Ми пройдемо!
О, ні, ні, ні! Ми тут не пройдемо!
Мій кіт - мої правила! Пройдемо!
- Може варто проголосувати? - В обхід!
- Ого! - Навпростець!
В обхід!
- Прямо! - Ні!
Сенді, повернись!
Дякую, Надю. Так значно безпечніше.
Я нічого не бачу!
Що діється?
Куди вони нас притягли?
Тримай кулаки, Малий. Щойно ми виберемось з цієї колоди,
Ми почнемо битися і кусатися, пробиваючи шлях до свободи.
Ну ж бо, стусан-мавпи! Давайте потанцюємо!
Ц-ц-це не просто стусан-мавпи.
Це копняк-мавпи,
головобийні мавпи, яйцевідбивні мавпи,
кусючі мавпи, пресо-биючі мавпи!
Плече-б'ючі! Хвостоламаючі!
Розбиточавлячі! Чавилорозбиваючі! Ікластопазурячі!
Ротодихаючі! Мозкочавлячі!
І чувак з...
дивними очима.
Ммм.
Гмм
Здається у них є якась примітивна мова.
Але ти її не знаєш, правда ж, пане розумні штанці?
Ні, не вмію. Але я впевнений, що через кілька місяців у полоні...
Я її знаю. Я носій стусан-мавп'ячої.
- Ти? - Неможливо.
Ой, я насправді дуже не хочу цього. Це не дуже гарна мова.
Вибачте мене, я б хотів запитати...
Гм.
Йу-хууу.
- Ооох! Бачу. - Тож, що він каже?
Вони дуже злі, бо Філ порушив терміни їхньої угоди!
Сміховинно! У нас не було офіційної угоди, брехло!
О! Також вони хочуть свої банани.
Так, банани смачні. Але чому це має бути нашою проблемою?
І ще одне питання.
Багато місяців тому їх світ був райським куточком.
Це довга історія.
"То були часи радості ї щастя.
Вода бігла струмками.
Банани росли гронами.
У нас було мистецтво, політика...
- ...економіка... - Оох.
...та перш за все - банани.
Так багато бананів.
А потім, в повний Місяць,
монстр прийшов за цими бананами.
Так. Гарні часи."
- Чекай. Перепитай. - Так. Він сказав "монстр"?
Ми не перепитуємо! Тож як він сказав...
"Гарні часи.
Але з дивних, незрозумілих причин їхня вода зникла.
Потім банани зникли теж.
Але монстр не зник, о ні.
Він повернувся по банани.
Але не було більше бананів."
В цілому - їм справді дуже потрібні банани.
Монстри, банани.
Я вже сказав, що це їхні проблеми. Ну і що, що їхня вода кудись зникла.
Скажи їм це слово в слово, Малий.
Я, Філ Кращолюд, самотужки перетворив пустелю на оазу
отримавши воду з високогірного джерела,
як ось ... оте.
Чекай, Малий, це не перекладай.
Надто пізно.
Це все він!
Він вкрав вашу воду, зжер ваші банани і зруйнував ваше суспільство!
Ну все! Я їм так не дамся!
Тепер, нахабні макаки...
..ви пізнаєте всю силу мого інтелекту.
Подивіться на Кращолюда - майстра і відчайдуха!
Штрик, штрик.
Оох!
Штрик, штрик, штрик.
Що далі, Філе.
Що далі, Надю. Ми загубили запах.
Ні, ні, ні! Дорожнє вікно!
Давай, давай, давай! Ура!
Воно все ще працює, людоньки!
Ми всі загубились.
Ось чому ми не товаришуємо з печерними людьми. Ще одне слово і...
Ми втратили старий добрий світ,
світ, яким він був, коли був молодий і я була молода,
коли я була королевою-матріархом войовничого племені жінок.
Громові сестриці.
Так, дівчата. Громові сестриці.
Ми зустрічалися з небезпекою і лупили її ногою в пах!
Ми не Громові сестриці, матусю. Нам потрібно знайти чоловіків!
О, чесно?
Громові сестриці знайдуть кого завгодно!
Гадаю, час ще раз політати, стара подружко?
О, боже мій.
Лети, Перукас, лети!
Лети.
Лети і знайди їх, Перукас.
З мене досить!
Ви всі здуріли!
І знаєте що? Її волосся не повернеться. Воно втекло.
Все, що нам потрібно зробити, Зорянко.
Втекти подалі від цих божевільних... печерних людей!
Мамо!
Ви приперлися в наше життя без запрошення,
навіть не витираючи свої бруднющі ... ноги!
І цей дурнуватий Тунк всюди, з його тупим вікном.
Здається, це передача з віковим обмеженням.
І це блохасте щуреня!
- Ммм? - Ти дурна, дитино.
Добре. Я піду і приб'ю її.
Гей, гей, гей. Розслабся.
І ти!
Затягла мою донечку за стіну, нагородила її шрамом і тупими ідеями!
Мамо! Не говори з моїми друзями так.
І я щаслива, що Малий схаменувся вчасно
і зрозумів, що йому нічого не світить з печерною дівкою.
А з нами, Кращолюдьми!
Пішли, Зоряно!
Мамо, ти куди?
Дайте дорогу!
Печерники!
О, ні.
Що це?
Іп!
Прибий його, Іп! Прибий його!
- Мамо! - Вона тут!
Ми прийшли за тобою, крижинко!
Смертеколо!
Давай, ножичку. Час когось порізати.
Народ, зачекайте.
Всі опустіть свою зброю.
Зоряно. Що ти робиш?
Довірся їй. Опусти свою зброю.
Иди сюди, маленький. Можеш вийти.
Так. Все добре. Він виходив.
Це не монстр.
Це мама
яка просто боїться за свою дитину, і намагаючись її захистити
може трішечки, зовсім трішки перестарался.
І можливо вона просто не розуміє
що чужинці можуть бути не загрозою, а ...
друзями.
І просто можливо,
вовкопавуки і чужинці можуть жити в прекрасній гармонії разом
в їхньому спільному будинку на дереві!
Я маю на увазі "крижаній печері".
Ого.
Ти все це зрозуміла просто поглянувши на них?
Можливо я просто дивлюся на життя через неправильне вікно?
Піду, пограюся з ними.
О, погляньте, вони обіймають мене своїми зубками!
Ой!
- Малий. - Іп?
- Малий. - Іп, ти повернулась!
Ні.
Ти зробив свій вибір.
- Ні. Це не те, чого я хотів! - Насолоджуйся своїм...Завтра!
Іп! Повернись!
Ні!
Гругу, справді? Я намагаюсь тут подумати!
Добре, а я намагаюсь нас витягти до того, як нас побачить монстр!
Нема ніякого монстра, дурноголовий.
Вони просто намагались... налякати нас.
Це воно!
Час вселити страх в серця цих мавп.
Погляньте на Кращолюда - добувача вогню і відчайдуха!
Вогонь, вогонь!
Круто. Тепер у них є списи і вогонь.
Малий, він щойно дав мавпам вогонь!
Готовий? І - лапу.
О. І лапу!
І лапу, і лапу, і лапу, і лапу, і лапу, і лапу!
Гей, Бабцю? Гадаєш, це безпечно?
Не хвилюся. Сильно не зашкодить.
- Де Іп? - Вона пішла по дрова.
- Піду, пошукаю Її. - Уго, допоможи.
Шшшш.
Іп?
О, привіт!
Я просто...
Просто хотіла трохи наламати дрів.
Гадаю, це ти вже зробила.
Не хочеш сісти і відпочити від винищення лісу?
Готова про це поговорити?
Не можу повірити, що він проміняв мене на дерево.
Я думаю, що все не так просто.
Малий знав Кращолюдей, ще коли був малий.
Вони - все, що у нього лишилось від родини.
Кожного разу, коли мені було боляче раніше...
У мене лишався знак, який я могла бачити.
А тепер мені так болить,
а я не можу побачити, де саме.
Я можу бачити.
Та начхати.
Ми просто надто різні.
Я більше не переймаюся цим.
Іп, якщо болить справді так сильно,
то швидше за все ти ще й як переймаєшся.
Можливо це щось таке для тебе, за що варто поборотися.
То що будеш з цим робити?
Мамо, впевнена, що не хочеш приєднатися. У нас тут справді тепло.
Ой, я справді не з тих людей, які сплять в купі.
У мене тут є шарфик для... тепла. Все добре.
Я просто закриюся дорожнім кошиком...
Ой, та годі!
Затишно, хіба ні?
- Ммм... - Я ж казала.
Гей, Уго?
- Іп? - Гм?
Привіт.
Я просто хотіла сказати, гм...
що я була нестерпною.
Після всього, що я зробила і сказала ви все одно рятуєте мене.
Чому?
Ну, ми завжди казали, що зграя має триматися разом.
Неофіційне гасло.
Це добре.
- Ні, це не добре. Я була жахливою. - Все добре.
- Я намагалася вкрасти у вас Малого. - Все добре.
І я дала вам пасивно-агресивний кошик.
Так, це було дивно.
Хто так робить?
І твоя донька, звісно, зовсім не щуреня.
Вона прекрасна.
Вона прекрасне людське дитя.
- І... - Годі!
Де Малий?
Я думаю, я їхня нова хатня тваринка.
Фу, як грубо.
Що він каже, Малий?
Цей старий мудрець прорік,
що оскільки бананів для монстра більше нема,
ви станете...
Гадаю, я можу перекласти його звідси, Малий
Він каже, що печерна людина має виростити нові банани,
поливаючи їх поля своїми гіркими сльозами.
О, і звісно я буду за ним наглядати.
НІ, він не це сказав.
Ти не знаєш стусан-мавп'ячої.
Та невже?
Веселка. Волосся з носа! Пудинг!!!!
Мавпи, я опанував вашу цікаву і виразну мову.
Ні, це не так.
Камінь. Камінь. Камінь.
Дай мені поговорити з маленькими стусан-мавпами. Філ Кращолюд не такий розумний, він дурний!
О, що ж ти хотів сказати цією дотепною реплікою?
Знаєте, що? Давайте я це виправлю.
Що думаєте? Можу я це взяти? Дякую!
- Не перебивай мене! - Це ти припини перебивати мене!
Ми обоє можете зупинитися? Я намагаюся нас звідси витягнути!
У мене гарні стосунки з цими мавпами. Я отримав роботу!
А ви двоє все псуєте!
Як ви завжди все псували!
Як ви зіпсували мій прекрасний підлітковий роман.
Малий, синку, зрозумій, будь ласка.
Це провина Ґруґа.
Що?
- Бий його, Малий! - Я не на твоєму боці!
- Так, він зі мною! - Я і не на твоєму боці!
О.
Я впізнаю ці широкі плечі.
О, Іп, ти повернулась до мене. Іп.
Ай!
Ммм.
Ти що робиш?
Ти куди пішов, Філе?
Тут нема чоловічої печери.
Ти можеш заховатися від своєї родини...
...але не можеш заховатися від мене.
А твоя прекрасна зграя...
просто щаслива, що ти зник...
бо ти їх душиш.
О! А ти збудував стіну не лише довкола своєї родини
Ти також збудував стіну
довкола свого серця.
О!
Ти знаєш, хто ти?
Я скажу тобі, хто ти.
- Ти... - Поганий...
Батько!
Слова як зброя?
Ти просто печерне дівчисько.
Це називається "душ". Спробуй якось.
Я казав їй прийняти душ. Хто так робить?
Ти.
О, Іп.
Вітаю, Філ.
Ти вразив мене в саме серце.
Навзаєм.
Гей, Філе! Гей!
Вітаю, Гругу!
Гругу, у мене галюцинації?
Ні. Малий став велетенським бананом.
Це те, що мавпи намагались сказати.
Що вони принесуть нас в жертву монстру цієї ночі.
Вона все ще чекає надворі.
Я не впевнена, що її волосся колись повернеться.
Оох. Як довго я спала?
На що це ви всі дивитеся?
Мамо!
Твоє волосся! Таке пишне і дике, мені подобається.
Дякую.
Бабцю, твоє волосся!
Що? Це тимчасово
Ні! Воно летить назад!
Перукас повернулася!
Пішов геть.
Ага, ага.
Давай напрямок.
Стусан-мавпи. Я ненавиджу, стусан-мавп.
Перукас сказала, що чоловіків забрали туди.
Чудово. Який план?
Що б зробили Громові сестриці?
А, точно, Громові сестриці!
Якщо ми хочемо врятувати цих чоловіків, нам дещо потрібне.
- Вікно? - Ні.
- Гарна пісня? - Ні!
Стати іншими.
Стати чим? Ні!
Нові бойові імена.
Сенді, ти тепер будеш "Шукачкою"
Іп - "Полум'яне серце"
Уго, "Закривавлений ріг"
Тунку, ти...
"Тунк"
Розумна дівчинка, імені якої я не знаю.
- Я Зоряна. - Ні!
Ти "Сестриця Сонечко"
А ти "Болотна вода"
Моє ім'я "Болотна вода"?
Я це придумала до того, як у тебе з'явилось таке круте волосся.
Я Болотна Вода!
- Гей, Сестрице Сонечко. - Так, Полум'яне серце?
- Ти бачиш цих вовкопавуків? - Так.
- Хочеш на них поїздити? - Так!
- Громові сестриці. - Громові сестриці!
- Громові сестриці!
Громові сестриці!
Ой, воно мені в рота потрапило.
Добре,
Я здогадуюсь, що це.
Філе, вибач, що я з'їв твої банани.
Припускаю, що я, можливо, теж помилявся.
- Як з озброєнням цих мавп? - Ну, так.
Або крадіжкою у них води?
Мммм.
І навчанням їх в'язати вузли?
Ну, їх вузли справді звірячі!
А я просто хочу ще раз побачити Іп.
Я все своє життя шукав місце, яке мої батьки хотіли знайти,
і я знайшов його.
Але тепер я можу думати лише про Іп.
Мої кращі люди...
моє перше і єдине кохання.
Знаєш, твої батьки справді дуже любили тебе.
Гадаю, вони хотіли б
щоб ти знайшов щастя...
І якщо я щось знаю,
то це те, що ти та Іп зробили одне одного щасливими.
Малий, я б ні на що не проміняв
можливість дати тобі провести своє Завтра з моєю донькою.
Малий, я теж даю тобі свій дозвіл побудувати домівку з донькою Ґруґа.
- Це так не працює. - Але я оцінив.
А ви обоє - найближчі люди, яких я маю замість батьків.
Дякую, синку.
Ми не такі вже й різні в цілому, Ґруґу.
Ми двоє дурних батьків, пов'язаних бананами...
...щоб померти такою іронічною смертю.
Ґруґу! Що відбувається?
Я не знаю! Мені не видно!
А!
Я не можу дивитися. Що це?
Це... Це...
Це...
взагалі виглядає доволі симпатично.
Це лише його лоб? Ой, та ну!
Що за...
Хух?
Громові сестриці!
Іп!
Що це в біса таке?
Зупити їх!
♪ Чи ти чуєш, що Громові сестриці поруч? ♪
♪ Все трощить могутня сила Вони йдуть просто крізь хмари ♪
♪ Їх могутня швидкість кине тебе на коліна ♪
♪ Вони великі, вони могутні ♪
Полум'яне серце, лови!
♪ Відчуваєш тремтіння, хочеш ще? ♪
♪ Відчуй грім Відчуй шум ♪
♪ Відчуй грім, ю-ху ♪
♪ Бо ми бажаємо нищити ♪
♪ Відчуй грім ♪
♪ Відчуй шум ♪
♪ Відчуй грім, ю-ху ♪
♪ Бо ми прагнемо нищити ♪
- Ах! - ♪ Ох ♪
Ого.
- НІ, ні, ні! - Тату!
♪ Нумо, сестриці ♪
Ні!
Жери перуку!
♪ Відчуй грім, відчуй шум ♪
♪ Відчуй грім, ю-ху ♪
♪ Бо ми прагнемо нищити ♪
Гм?
Іп! Іп! Я хочу щось сказати!
То кажи!
Бум! Це моя дівчинка!
Бум!
Гей! Зголоднів?
Прийди і візьми мене!
До виходу!
Все добре, хлопці! Ми витягнемо вас звідси!
Воу! Так!
Вже близько! Так?
Хлопці?
Філе, з тобою все гаразд?
Мені погано, Ґруґу!
Гадаю, я вивихнув ногу!
Забирайся. Рятуй себе.
Ні-ні.
Зграя тримається разом, брате.
Брате?
Брате.
- Брати. - Що за...
- Найкращі брати! - Братюні!
Банана брати!
Брати на все життя!
Ви що робите?
Гей! Ану зробіть хоч щось!
Кремезе, давай!
Іп!
- Ґруґу! - Тату?
Де вони?
Гадаю, я щось бачу.
♪ Я знаю, це справжнє ♪
Всі тут?
- Де Малий? - Де Іп?
Бумчики!
Арггг!
Іп, чекай, чекай. Це те, що я хотів тобі сказати.
Зараз?
Я все своє життя шукав місце під назвою "Завтра",
та це було...
Арг!
Давай.
Але "Завтра" - це не місце.
Це людина. Це ти, Іп.
Ти моє "Завтра".
Справді?
- Вау! - Так!
Аргх! Хапай це!
Доу!
Гадаю, через мене він остаточно сказився.
Біжіть!
Бігом! Давай сюди!
Ми маємо скинути цю штуку.
Як? Лоз надто багато!
- Гей! - Гей!
Ого. Не можу повірити, що ми це зробили...
♪ Гадаю, я кохаю тебе ♪
♪ Гадаю, я кохаю тебе, то чому ж я так боюся? ♪
♪ Я боюся кохання, від якого немає ліків ♪
♪ Я думаю, я кохаю тебе Хіба ж це не є саме життя? ♪
Ні!
- Іп! - Ні!
- Іп! - Тримаю тебе!
- Знаєш, що? Це мій несправжній палець. - Гм?
Гм?
♪ Я думаю, я кохаю тебе Хіба ж це не є саме життя? ♪
Ти мені про це ніколи не розповідала.
- Ти знав, що у неї арахісовий палець? - Ні.
Журнал мандрів...
останній запис.
після двох довгих, переважно жахливих місяців в моєму житті,
Крудси і Кращолюди об'єдналися разом.
Дагласе?
Дагласе!
І Кращолюди запросили всіх лишатися... разом.
Тож ми зробили кілька змін на їхній фермі.
- Так, стало вільніше. - Справді?
Так!
О, і стусан-мавпи переїхали в сусідній будинок.
Чоловіче, у них щодня вечірки!
Весь день, всю ніч.
Філ справді вивчив стусан-мавп'ячу мову.
Добре, дам тобі рецепт. Не переймайся.
А Ґруґ...
Знову?
Ну, від над цим працює.
Ще раз.
Гей, любий, переходь вже до гарних новин!
О, Так. Правильно!
Це не єдине, що змінилось.
О, ми справді сумуватимемо за тобою.
Твоя мама та я завжди будемо тут, якщо тобі буде потрібно.
Бум?
Бум.
Йди сюди, синку.
Бувай, тату.
Наша дитинка пішла.
Наша дитинка пішла!
Бумчики?
Бум.
Гей, всі!
Сенді сказала своє перше слово! Сенді сказала "Бумчики!"
Ура!
- Гей. - Гей що?
Гей, ти.
Дан-дан-дан?
Ммум!
Бабцю, ви зробили щось нове зі своїм волоссям?
О, це?
Перукас взяла відгул, тож я спробувала дещо нове.
- Тунку, жодних вікон за столом. - Ай!
Хто голодний?
Цю спеціальну штуку ми назвали братановий хліб.
Мій батько боявся, що зграя зменшиться.
Але зрештою вона зросла.
Сильно зросла.
Зрештою тато мав рацію.
Ми сильніші разом.
Переклад - Ярослав Вішталюк