Boyi?
Boyi. Musíš odejít!
- Boyi, to nic. - Ne!
Synku, tér stoupá. Musíš jít.
Ne, bez vás ne!
Na nás se nedívej. Dívej se za sebe.
Vidíš to světlo? Musíš jít za ním, ano?
Nezastavuj. Neschovávej se.
Jdi za tím světlem
a najdeš Zítřek.
„Jdi za světlem.“
Cestovní deník: tady Boy.
Od počátku výpravy uplynulo 14 lun.
Jdu za světlem, ale Zítřek zatím nikde.
Cestovní deník: uplynulo 29 lun.
Zítřek pořád nikde.
Našel jsem ale tohohle prcka. Je úplně sám jako já.
Je dobrý pozorovatel.
Asi mu budu říkat „Dalekohled“.
Cestovní deník: uplynulo 54 lun.
73 lun. 110 lun.
200 lun.
Cestovní deník: uplynulo...
...hodně lun.
Všechny luny.
Zítřek pořád nikde.
Něco se blíží. Pásku, maskování.
Je to člověk!
Jejda. Jo, to jsem byla já.
Ahoj. Já jsem Iška.
Na moji obhajobu, celý život jsem žila v jeskyni
a na cizí lidi jsem často nenarazila,
natož na kluka!
To je něco. Jediní dva teenageři na světě a našli jsme se.
Jako by nás k sobě přivedl osud.
Celá moje rodina si ho zamilovala...
...až na tátu.
Časem si ho ale Boy získal.
- Oheň. - Oheň.
A teď putujeme světem
a hledáme nový dokonalý domov,
místo, kterému Boy říká Zítřek.
Zítřek.
Že je Boy úžasný?
Je mi s ním zvláštně, jako by mě uvnitř něco lechtalo.
Ne to, co jsem měla k obědu, ale něco jiného.
Nevím, jak se tomu pocitu říká, ale vypadá takhle.
A takhle a takhle a takhle!
Ten tvar maluju moc ráda. Nevím proč. Prostě je to ono.
Išce se líbí Boy.
Fuj. Že jo, Douglasi?
Mami! Thunk mi zase čumí do deníku!
Thunku, nech sestru být!
No tak, dej mi tu destičku.
- Ještě jsem neskončila. Vrať mi ji! - Ne!
Děcka, neperte se.
Sejmi ho, Iško! Miř mezi nohy.
Mám to otočit?
Po cestě jsme čelili spoustě překážek,
ale my Croodsovi zvládneme cokoliv.
Visí na nás stádo naštvaných klokásovců.
Pásku, bezpečnostní pás.
Říkala jsem ti, ať kaňonem nejedeš!
- No jo! - Kaňonem se nejezdí!
Pusť ji!
Sandy!
- Jejda. - Hej!
- Hej. - Hej.
Soustřeďte se!
Šikulka.
Bum!
- Bumáci? - Bumáci.
Táta vždycky říká: „Tlupa musí držet pohromadě.“
Tlupa musí držet pohromadě!
Ale s Boyem
mi občas přijde, že to jsme jen my dva.
No tak!
Mám tě.
- Vydrž! Už jdu! - Mám tě.
Iško!
Umírám hlady.
Stejně bych to snědl.
Tak jo, tlupo.
Už deset minut se nás nic nepokusilo zabít, tak se tady utáboříme.
Babi, Thunku, najděte místo na spaní.
- Tady. - Klidně tady.
Sandy, Cvalíku, vy držte hlídku.
S Uggou půjdeme na sběr.
Boyi a Iško?
- Ťup. - Ťup!
- Ťup. - Ťup.
Haló! Hej!
Máte na starost oheň.
- V pohodě, tati. - Spolehni se, tati.
Neříkej mi tak!
Hej.
Hej co?
Hej ty.
Hej ty taky.
Já tě hejtyoval první.
A já tě hejtyuju na oplátku.
Podívejte na ně.
Boy míval plnou hlavu nápadů.
Copak nám nepřinesl oheň právě on?
Teď je k ničemu! Ti dva by sami nepřežili!
Hlad.
Já vím, Thunku. Uschlé větvičky a hořké kořínky si sníme,
jen co dva členové tlupy, které nebudu jmenovat,
splní svůj úkol a založí oheň!
No tak, čéče. Chce to klídek.
Žádný „čéče“! Já ti ukážu takovej klídek...
Hele, Grugu.
Klid. Vychladni, siláku.
Grugu, jednou přijde čas,
kdy si Iška a Boy budou chtít založit vlastní tlupu jako kdysi my.
Tak už to chodí.
Tak to ne. Ani náhodou!
Tlupa je silnější pohromadě.
Jo! Dokázalas to!
Iška by nás nikdy neopustila. To ne.
Jak by asi Iška... Prosím tě.
Ne. Ne!
Tlupa drží pohromadě.
Iško, jsi vzhůru?
Jo.
Moment. Jdu za tebou.
Ahoj, babi.
- Ahoj. - Ahoj.
Slyší nás?
Ne. Spí jako poleno.
- Hej. - Hej.
Ne. Tohle je „hej“ s otázkou.
Tak jsem si říkal...
To není moje ruka.
Takže...
Nemohl jsem spát. Myslel jsem na Zítřek.
Náš Zítřek.
Náš Zítřek? Jak to myslíš?
Myslím to tak,
že náš Zítřek je třeba jiný než pro zbytek tlupy.
Náš Zítřek je třeba naše vlastní místo.
Jako domov. Jen pro nás dva.
Jen my dva?
Moc by se mi po rodině stýskalo.
Ale zní to senzačně!
Vlastní místo?
Náš domov?
Můžeme tam mít květiny?
Jasně. A motýly.
A líbezný zurčivý potůček?
A soukromí.
Co je to „soukromí“?
Že čicháš jen k nohám, ke kterým čichat chceš.
Páni.
Takže...
Myslíš si, Iško Amber Croodsová,
že bys mohla svůj Zítřek trávit se mnou?
Ano.
Teď budu spát a snít o našem domově.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
Jen oni dva?
Ošálil moji holčičku šeptáním a polibky.
„Slyší nás Grug?“ Jo, Grug slyší všechno.
Všechno o tom vašem domově pro dva,
to vaše šeptání, líbání, zurčivé potůčkování.
Co to kruci je?
Thunku,
ať to přestane.
Ještě chvilku!
Přestaň, bříško.
Další báječné ráno.
Copak? Chceš si hrát?
Přines, hochu!
Ne, Sandy!
Mami! Sandy zase aportuje Douglasův klacek.
Co je to?
Do kruhu!
Odjisti, brouku.
Díky.
Dnes se bude dobře umírat!
Lidi, neuhodnete, co jsem na...
Jejda. Promiň, zlato.
Mysleli jsme, že jsi dravec a chceš nás zabít.
Ne, úspěšný kruh není nikdy chyba.
Tohle musíte vidět. Pojďte za mnou!
Jo! Budete nadšení!
Co je to?
V životě jsem nic takového neviděla.
Co je to, mami? Ať to jde pryč.
Je to zvláštní.
Možná je to... konec světa.
Teď už jsem asi viděla všechno.
Tak já to balím. V tobě mi bude dobře, Cvalíku.
To není konec.
Je to jen začátek.
Vítejte v našem Zítřku.
Podívejte na všechno to jídlo!
Boyi, vidíš to?
Jsi nejlepší táta na světě! Jde se jíst!
Moment, Thunku.
Než se dáme do jídla, rád bych řekl pár slov.
Ať tato vlajka připomíná den, kdy jsem objevil náš domov
plný květin, motýlů,
s líbezným zurčivým potůčkem.
Uspokojí všechny vaše potřeby...
- Mám hlad! - Ještě chvilku!
Teď! Nedívá se.
Ještě chvilku. Chviličku.
Ne, počkejte. Jen čekejte.
Je to náš domov, místo, kde budeme na věky věků spolu.
Nemáte zač!
Moje dílo.
Problém vyřešen.
Jídlo!
Nepřijde vám divné, že to jídlo roste v naprosto rovných...
Už do sebe nic nedostanu.
Mami, nejsem nemocný?
Ne, zlato. Jsi plný.
Zvláštní pocit.
Už nemůžu ani sousto.
Počkat.
Ale můžu.
Ba-nán.
Banán?
Kdysi dávno jsem ho ochutnal.
Bylo léto. Slunce mě hřálo do ramenou.
Květiny byly v plném květu.
Byl jsem jen mládě.
A ten banán jsem slupnul v jednom soustu.
Není dne, kdy bych si na to nevzpomněl.
Jaký byl, tati? Jaký byl?
Slovy nejde popsat, Thunku.
Na to slova nestačí.
Jasně, tati. Tak už ten banán utrhni!
Pojď sem, miláčku.
Slyšíte to?
Co je to?
Co se děje? Nic nevidím.
Blíží se to!
Do kruhu?
Něco překonalo zeď.
Moc se nepřibližuj.
Kdo ví, co je to za podivná stvoření zpoza zdi.
Zkusíme do nich z dálky šťouchnout.
Šťouch!
Šťouchy šťouch!
Moment.
Nevšímej si těch ošuntělých kožek a vyceněných zubů.
Z očí jim tak trochu vyzařuje lidskost.
Ba-nán.
Snaží se komunikovat.
Hope, jsou to lidé!
Jeskynní lidé.
Já myslela, že ti už dávno vymřeli.
My rádi poznávat vás.
V srdcích
velká radost.
- Díky. - Velkou radost i vám.
Mluví krásně.
Odpusť nám tu povýšenost, příteli.
Já jsem Phil.
A já jsem Hope. A jsme...
Lepšíkovi.
„Hepčíkovi“?
- Lepšíkovi. - Ve všem lepší.
My jsme Croodsovi.
- A to je... - Boy?
Páni. Hádání vám jde.
Manželé Lepšíkovi?
- Boyi! - Co se to děje?
- Boyi. - Boyi!
Hope, to je Boy.
Boyi...
Co se to tady děje?
S Hope a Philem jsem vyrůstal.
Byli nejlepší přátelé našich, než...
Ach, Boyi.
Báli jsme se, že jste pryč všichni.
Tehdy nám došlo, že v tak nebezpečném světě
musí existovat lepší život.
To je váš dům?
Páni! To je jejich dům!
- Páni! - Hele, tati!
Páni.
Boyi, dáme závod nahoru.
Promiň, malé tygřátko?
Na ten strom nelezeme.
- Máme lepšíkovské řešení. - Rodinné motto.
Jste všichni uvnitř?
Jo, kočka smrti musí zůstat venku.
Tak zatím, Cvalíku.
Je mi líto. Po zvířatech je spousta...
...špíny.
Jedeme nahoru.
Co se to děje?
Vítejte u Lepšíkových!
Páni.
To je nádhera.
Nemáte tady místa až moc?
Cože?
Vidím mraky! Ale přitom jsem uvnitř.
Co to je?
Říkáme tomu okno.
Okno.
Tak jo.
Boyi, Luna tě uvidí moc ráda.
- Luna? - Luna?
Jo. Vyrůstali jsme spolu.
Luno!
To je jen tvůj odraz. Říkáme tomu zrcadlo.
Pardon.
Luno!
- Pardon. - Luno!
Tak kde je?
- Jsem v úkrytu! - V úkrytu!
Luno, divoká zvěř to nebyla.
Můžeš klidně vylézt.
Mami, co takhle do dveří úkrytu vyvrtat pár děr pro vzduch?
Díry ne. Vlezli by tam hadi.
Ale neuvěříš, koho jsme našli.
- Boyi? - Luno?
Boyi! Vážně jsi to ty?
Jsi to ty! Jsi tady!
Jsi tak stará! Ty taky! To jsem řekl já!
Zase spolu.
Jako malí byli nerozluční.
Nerozluční.
Luna je holka?
Počkat. Ty nosíš lenochoda?
Já taky! To je Pásek!
Tohle je Šerpa.
To jsou Croodsovi.
- Ahoj. - Čau.
- Zdar. - A tohle...
Počkat. Ne.
Jo. To je Iška.
- Ty jsi holka? - Jo.
Holčičí...
...kámoška!
V životě jsem kámošku neměla!
- Já taky ne! - Kámošky!
Opatrně. Křehké kosti.
Obratle navíc!
- To je paráda! - Co teď?
- O čem si povídat? - Proč mluvíme takhle?
Proč tak pištíme?
Jako naši hosté máte k dispozici úplně všechno.
Já vím, co chci já.
Až na ně.
Vždyť jich máte tolik.
Je mi líto, Grugu.
Aspoň jedno pravidlo v domě platí.
Banány se nejedí.
Vždyť jsou tady.
K dispozici je vám naprosto všechno ostatní.
Ale banány nejíme.
Vážně?
Žádné banány?
Ale...
Banány vám nesníme.
Už pozdě, tak...
Vyspíme se tady na hromadě.
Jasně. Prima flek, tati.
Hele, Phile. Spí na hromadě.
- Senza! - Ale ne.
U nás má každý vlastní pokoj.
Vlastní pokoje!
- Co je to pokoj? - Co je to vlastní?
Zastáváme názor, že soukromí posiluje individualitu.
Rodinné motto.
My zase zastáváme názor, že tlupa drží pohromadě stůj co...
Cože?
Jaký mám pokoj já, pane Lepšítáto?
Synku, je tady.
Na počátku byl strom a myšlenka.
Páni. To byl den.
Nečekal jsem, že Lepšíkovy ještě někdy potkám.
- Ahoj! - Ahoj.
Páni.
Jeskyně takový výhled nemívají.
Jo, je to tady úžasné.
Ta postel je tak pohodlná.
Nikdo mi do pusy nestrká nohu.
Mnohem lepší.
Jo.
Tohle je to soukromí, o kterém jsi mi říkal?
Přijde mi to trochu...
...daleko, víš?
Boyi?
Pustíme si noční okno.
Hele, Douglasi. Toho mám nejradši.
Tak jo, kramute. Co vyvedeš tentokrát?
To je ale idiot!
Uggo?
Uggo.
- Uggo! - Do kruhu!
Ahoj, zlato.
Jo, taky jsem nemohl spát.
Každý v jiném pokoji. Copak se takhle dá žít?
No...
A ten Phil Lepšík se mi nějak nezdá. Ani trochu.
Grugu, víš, co si myslím já?
Můžeme tu zůstat.
Cože? Ty bys tady chtěla zůstat?
Ne. Chci žít v divočině a zápasit se supími krysami o zbytky.
- Jistě že chci zůstat. - Jo, ale...
- Je tady hezky. - Ale...
A zrovna ti dělalo starosti, že tě opustí dcera,
ale tlupa je pohromadě.
Víceméně.
Když tomu tady dáš šanci, možná se ti tu zalíbí.
Musím mít rád Phila?
Musíš být milý. Žádné rány.
Dobře.
Ale jestli mám být sám...
...budu sám s tebou.
Věřil bys tomu?
Takových let a Boy se objeví přímo tady.
A to jsme si dělali starosti, že Luna zůstane na ocet.
A teď je Boy zpátky!
Jako by je zpět k sobě přivedl osud.
Jako by to tak mělo být.
Ale všiml sis, jak ta jeskynní holka držela Boye za ruku?
Přece není možné, že by Boy měl něco s tou Liškou.
Nebo Myškou? Iškou?
Iška. Je to Iška, ne?
Nejsem si úplně jistá, jestli sem Iška zapadá.
To vlastně nikdo z nich.
Chudáčci mají problém pochopit, k čemu jsou zdi.
Jeskynní lidé možná do moderního světa nepatří.
Okno bych vydržel sledovat věčně!
A vědí to oni?
Asi jim musíme pomoct pochopit,
že mají zářnou budoucnost
mimo naše zdi.
A Boy ji má uvnitř nich.
S Lunou.
Hope Lepšíková věčně myslí na ostatní.
Vlastně to ani jinak neumím.
To byl...
...tutově nejlepší spánek, co jsem kdy...
Dobré ráno, Boyi!
Pane Lepšíku.
Čerstvou šťávu z hořkých bobů?
Děkuju?
- Ahoj, Boyi! - Paní Lepšíková.
Ty jsem vyrobila jen pro tebe.
Měl bych vzbudit Išku.
Už je to sedm hodin, co jsem jí řekl „hej“.
To je rozkošné!
Necháme chudáčka Išku spát. Jistě bude utahaná.
- Ne, určitě je... - Podívej!
To je Luna! To je ale náhoda.
Luno, copak děláš zrovna na tomhle provazovém mostě
zrovna v tuto chvíli?
Svoje ranní povinnosti?
Ranní povinnosti!
Geniální.
Geniální!
Geniální.
Bum.
V noci jsem nemohl spát.
Já taky ne.
Když jsem se vzbudil, máma tam nebyla.
Snad ji neodnesl dravec, co?
Ne. Našla jsem ji.
Všichni se tady mění.
Už nespíme na hromadě. Nebudíme se společně.
A Thunk věčně zírá do té bedny.
Teď ne, Douglasi. Dávají ptáky.
Tati, klid. Byla to jen jedna noc.
A malá změna může být... Boyi?
- Čau. - Boyi?
Páni. Jsi to ty, ale vypadáš jinak.
A voníš po květinách.
A deštíku.
Spíš po čiré bystřině.
Se špetkou vanilky.
Říkají tomu sprcha. Měla bys ji zkusit.
Ty chceš, ať jsem cítit po vanilce?
Jen špetku.
Co to máš se šaty?
Když se sprchoval, spálili jsme je.
Vlastně byly tak špinavé, že jsme je vyprali a spálili až pak.
Pojď, Thunku. Jdeme ven.
Nechce se mi. Dívám se na ptáky.
Za mého mládí jsme na ptáky necivěli. Bojovali jsme s nimi.
Nech mě žít, jak chci!
Ahoj, nová kámoško! Chceš snídani?
Jasně!
Rozdělám nový oheň.
Oheň.
Hej.
Hej, jo. Sleduj tohle.
Tomu říkám rozdělávání ohně. Už nejsou potřeba dva lidi.
Křesání pazourkem byla děsná ztráta času. Tohle je paráda!
Šetři to čas a je to hračka.
Už žádné rozbité prsty.
Lepšíkovi vážně...
Tady jsi. Hledala jsem tě snad všude.
To je fakt výška.
Přijde ti, že voním divně?
Voníš... jinak.
Jako říční kameny s...
...aroma mechu.
Ty jo! Co to máš na zápěstí?
To je jen jizva.
Jizva?
Jo, od trnitého kraba. O nic nejde.
Ty jo! A tahle?
Červ břitvák.
- A co tahle? - Štírojezevec.
Had bažiňák, had křídlák, sopka,
konec světa,
moje sestřička, moje sestřička, moje sestřička. Hodně kouše.
A o tomhle táta ani neví.
Páni. Buráček.
Každá rána je dobrodružství!
Naši mi ani jizvy nedovolí.
Proto postavili tu zeď. Abych byla v bezpečí.
Ty nesmíš mimo zeď?
Ne. Aspoň od toho, co se stalo Boyovým rodičům.
Takže tahle farma...
...je pro tebe jako jeskyně.
Jsi úplně jako já!
Pojď.
Ty jo. To je tvoje fáro?
Ne. Tátovo.
Poslouchej, jak přede.
- Vidíš toho prasegátora? - Jo.
- Chceš ho přeskočit? - Jo.
- Vidíš toho kokotuleně? - Jo.
- Chceš ho přeskočit? - Jo!
- Vidíš tu zeď? - Jo!
- Chceš ji přeskočit? - Jo!
Ne! Iško, já za zeď nesmím!
Neboj. Vrátíme se, než si toho kdokoliv všimne.
Jsi celá?
Páni! Buší mi srdce! Jsem plná života!
Pojď skákat ještě přes něco.
Připravení?
Jdeme na to.
Jo!
Znovu! Něco většího!
Paní Lepšíková.
Jen zkoumáme tenhle vynález. K čemu je?
Radši se zeptej Phila.
Tráví tam hodně času.
Ale já ti nesu tohle.
Snad ti to udělá radost.
Jsou to naše staré rodinné obrázky.
Děkuju.
Kam to vede?
Co když mi něco uteče, tati? Chci zpátky dovnitř.
Ne, Thunku. Hraj si s Douglasem. Cítí se zanedbávaný.
A je smutný, že už všichni netrávíme čas společně.
Tak jo. Chceš aportovat, Douglasi?
Jo? Tak dobře. Přines!
Omlouvám se!
Vracím se k oknu!
Vida! Tady ho máme!
Grugu! Tady, kámo.
Co si vyjet?
Grugu. Grugouši.
Grugu.
Grugu? Grugu.
Tak co si vyjet?
Parádní dílo, co?
Vtipná historka.
Všechno, co tady vidíš, bývala neveselá, beznadějná, prašná pustina.
To moc vtipně nezní.
Ale díky moci vyššího myšlení
jsem vymyslel, jak svést všechnu vodu z toho horského pramene sem.
Zajímavé.
Jo, z vyprahlé pouště jsem udělal bujnou oázu.
Teď máme víc vody, než potřebujeme.
Vlastně zvažujeme postavit nový vodopád...
- Banán. - Ne!
Co to děláš?
Promiň. Bohužel ti musím připomenout naše jediné pravidlo.
Banány se nejedí.
Ale proč ne? Vždyť jsou všude!
Tamhle jich je plná mísa. Pro koho jsou?
O ovoci se můžeme bavit celý den.
Nebo...
chceš vidět něco fakt super?
Co já vím.
Ahoj. Děláš si svačinu?
Jen trochu uklízím. Včera jsme to tu trochu zaneřádili.
Ale ne. Ani jsem si nevšimla.
Klidně to můžeš dát tamhle na kompost.
Chytré.
Dobrá práce.
Nechceme, abyste nás měli za rodinu divochů.
Divoši.
Sandy, pusť ho.
Pusť ho!
Děcka, co?
Uggo, nestýská se ti po divočině?
- Po lovu... - Ani ne.
- ...a sběru... - Ani ne.
...vytí na měsíc.
Vůbec ne.
Popravdě je to tam otrava.
Když nikdo neumře před snídaní, je to úspěch.
Tady je to o moc lepší.
To je hezké.
Jo.
Vlastně s Grugem zvažujeme, že bychom třeba mohli...
Málem bych zapomněla. To je pro tebe.
Košík?
Je to spíš takový cestovní košík.
Cestovní košík?
Jo, na cestu.
Je v něm ovoce, ořechy, mýdlo, další mýdlo a polštářek za krk.
Jo. To bude na cestu fajn.
Děkuju.
Aspoň něco málo za to, že jste přivedli Boye domů.
- Domů? - Domů.
Boye?
Boy je doma. Přesně tak.
Už musím jít. Uvidíme se u večeře, jo?
Iško!
Iško?
Mám jizvu.
Ty máš jizvu!
- Mám jizvu! - Jo!
Paní Lepšíkové ani slovo,
ale zatímco si myslí, že dřu pod horkým sluncem,
ve skutečnosti jsem tady ve svém kutlochu.
Je tady vedro.
Možná bude lepší, když si odložíš kožky.
To už jsem udělal.
Jasně.
Jo, tady může otec uniknout před blázincem rodinného života.
Odpočívat, vysedávat s kámoši,
pokud kámoše má.
Ještě žraločí mléko?
Takže ty sem chodíš, aby ses před svojí rodinou schovával?
Ne schovával, pomáhal. Rodině pomáhám.
Takže...
...jak jí tohle pomáhá?
Jo.
Tady nacházím řešení největších rodinných problémů.
Dobře.
Cítíš se uvolněně? Pohodlně?
Otevřený návrhům?
Co máš za problém, siláku?
Žádný nemám.
No tak, Grugu. Vidím, jak se kaboníš.
Co máš za problém?
Je mi horko. To je můj problém.
Ťuk ťuk.
Klepu na dveře, siláku. Otevři je.
Ne.
- Otevři se mi. - Ne.
Svěř se mi.
Nechci. Je mi vedro.
Pověz mi svůj problém.
Žádný nemám.
Problém máš ty.
Pověz mi svůj problém.
- Žádný... - Pověz.
Nelíbí se mi tady, jasný?
Tlupa se mi rozpadla. Nemám s kým spát na hromadě.
Nenecháš mě jíst banány.
Boy dal Išce šutr. Políbil mi ruku.
Chtějí opustit tlupu.
A ty se mi vůbec nelíbíš!
Tak to je zajímavé.
Možná tě jen potřebuju líp poznat.
Ne, to ne. To o Išce a Boyovi.
Boy mi chce odvést dceru.
Mezi námi otci, já si o svoji dceru dělám starosti taky.
Než se Boy vrátil, bývala moc osamělá.
Jo.
Skoro se zdá, že je problém v Boyovi.
Počkat. Říkáš to, co si myslím?
Ano. Ne.
Nevím. Vedro.
Navrhuješ,
ať se o Boye postaráme, ať není Luna osamělá,
a ať Iška zůstane s tebou a vaší tlupou?
Že by?
Grugu, to je vážně skvělý nápad.
Dokázals to! Vyřešils oba naše problémy.
Ne. Vážně?
Takže platí, brácho?
Platí.
Uggo! Poseděl jsem s Philem a bylo to super!
Podívej se na mě. Stojím vzpřímeně, srším nápady.
Phil umí naslouchat.
Pozná dobrý nápad, když ho... slyší.
Lepšíkovi chtějí, ať odejdeme bez Boye.
- Že by? - To přece nepřipadá v úvahu.
- No... - Boy je člen tlupy.
Tak trochu.
A co by na to řekla Iška? Byla by úplně zničená.
No, zpočátku.
Mají nás jen za prosté jeskynní lidi.
Že jsme tak hloupí, že Boye vyměníme za košík ovoce.
A pak mi chtěla namluvit, že to byl můj nápad.
- To je skvělý nápad. - Lepšíkovi.
Na to přece nepřistoupíme!
- Takže platí? - Lepšíkovi.
Asi nás mají za hlupáky.
Výborně, Grugu. Pálí ti to. Nejsi hlupák.
- Lepšík! - Lepšíková!
Lepšíková!
Trochu se zklidníme, zlato.
Musíme se soustředit. Vezmeme Boye a vypadneme odsud.
Dobře. Ale nejdřív něco, co chci udělat už hodně moc dlouho.
Zírám, že tahle stará alba skladovali.
To jsou Lepšíkovi.
Tohle je moje máma, tohle můj táta a tohle jsem já.
Jo, jasně. Byl jsem hubeňour.
Je tady fajn, co, Pásku?
Je to můj táta? Schovej mě!
Pane Lepšíku?
„Pane Lepšíku“?
Je to jen Boy. Ahoj, Boyi!
Čau.
- Kde jste byly? - S Cvalíkem na projížďce.
- Na projížďce! - Na projížďce?
Vyjely jsme si na kočce...
- Za zdí. - ...smrti!
Tys vzala Lunu na projížďku
- za zdí? - Jo.
Ale ona za zeď nesmí.
Lepšíkovi ji postavili, aby byli všichni v bezpečí.
Boyi, klídek.
Jo, Boyi, hoď se do klídku.
Co jí je?
Jen reakce na včelí jed.
- Včelí jed? - Včelí jed!
Co to...
- Je to jen malé žihadlo. - „Malé“?
Hele, ty mi nešéfuješ.
Je to moc vážné...
Iško, je to moc vážné včelí bodnutí!
- „Moc vážné včelí bodnutí.“ - Je v pohodě.
Ne, to není.
- Jsem v pohodě. - Luno!
Iško, to vůbec nebylo rozumné. Mohlo se jí něco stát.
Občas musíš přemýšlet!
Co to povídáš? Vždyť máš dobrodružství rád.
Ne! Mám rád neumírání. Teď je všechno jinak.
Už musela ven.
Je úplně jako já. Tohle je její jeskyně!
Ne, jako ty není. Tohle její jeskyně není!
Není jeskynní holka.
„Jeskynní holka“?
Co tím chce říct?
Já mu ukážu!
Snad vám všem vyhládlo.
Kuchařka Hope dřela celý den.
To je dobrota, paní Lepšímámová.
Jíš květinovou dekoraci.
Páni.
Grugu, Uggo, co si dáte?
Nic, díky.
Jo, cestou jsme něco sezobli.
Jejda. Pardon.
Dobře.
Podívejme!
Přišli Boy a Luna,
spolu!
Zvládneš to?
Hlavně měj tu obří ruku schovanou.
Jasňačka!
Vítám tě, Iško. Sedíš tady vedle...
babi.
Ještě jsme neskončili. Řekls, že jsem jeskynní holka.
Vždyť jeskynní holka jsi.
Ale tys to řekl, jako by to bylo něco špatného.
Co ti na jeskynních lidech vadí, Boyi?
Vůbec nic.
Chtěla bys ubrousek, příbor nebo tak něco?
Ani ne.
Proč jsi taková?
Jsem prostě jeskynní holka, Boyi.
Ale to už je ti teď asi málo.
To jsem neřekl.
Grugu, co probrat ten tvůj skvělý nápad?
Cože?
Grug navrhl a já souhlasil,
že Boy by měl žít s lidmi jako on, s vyvinutými lidmi.
A Iška by měla žít mezi svými.
- Tak jsme vymysleli plán. - Cože?
- Jaký plán? - Jeho!
- Tvůj nápad. - Tvůj nápad?
Boy zůstane u nás a Iška se svou tlupou.
S tím přišel Grug, ne já.
- Ty ses mě chtěl zbavit? - Vážně, tati?
Ne! To mě ani nenapadlo.
Teda napadlo mě to, když mi to řekl.
Obelstil mě!
Vzal mě do svýho pitomýho tajnýho kutlochu
a obelstil mě.
Co je to kutloch?
Chodím tam, když chci klid.
Klid od čeho?
Klid od tebe! Ne asi!
Cože?
Vůbec není divu.
- Koukej mlčet. - Koukej mlčet ty!
Koukejte mlčet oba!
Chcete mě dohodit Boyovi?
Co to máš s rukou?
Bodla mě včela.
Venku za zdí.
- Tys byla venku za zdí? - Za zdí?
- Za to můžete vy! - My?
Smím něco říct?
- Ne! - Dobře.
Jak jsi s tím mohl souhlasit?
- Co ti to provedli? - Mám jizvy!
Naše děťátko!
Bylo tam fakt vedro.
Nalil mě žraločím mlékem. Byl jsem nahý!
Proč, Phile? Proč?
Protože soukromí posiluje individualitu. Rodinné motto!
Vypadá to, že něco skrýváme všichni, prcku.
A dost! Pojď, Boyi. Odcházíme.
Moment. Nejdřív ses mě chtěl zbavit
a teď chceš, ať jdu s tebou?
Chtěls mi odvést dceru!
Slibovals jí motýly a zurčivý potůčky.
Vidíš? Já věděl, že posloucháš.
U vás není žádné soukromí.
Myslíš u jeskynních lidí?
To jsem neřekl.
Mluvím jen o pozitivech, Iško. Leccos je tady lepší.
„Lepší“?
Třeba žádné hladovění, žádné spaní na hromadě.
Co je na něm špatného?
Ale no tak, Iško! Ze spací hromady jde puch!
Puch lásky!
Aspoň jsem cítit jako já.
Ani nevím, jak voníš ty.
Jako květiny a deštík.
Už ani nevím, co jsi zač!
Ta tvoje vanilka a pitomej šutr na krk!
Může za to tohle místo. Tohle místo je...
Domov! Tohle místo je domov!
„Domov“?
Tohle rodiče chtěli, abych našel!
Tohle je Zítřek.
Já zjevně do tohohle Zítřku nepatřím.
Odcházím.
Půjdeš se mnou?
Já...
Nemůžu.
Tak to asi máme dva různé Zítřky.
Iško.
Tak kdo si dá dezert?
Říkal jsem ti,
že nemáme hlad!
Tys měl banán?
Ne. Měli jsme všechny banány.
To je nemožné.
Pro jeskynní lidi ne.
Cos to provedl?
Jsou to jen banány, Phile.
„Jen banány“? „Jen banány,“ říká!
To bylo moje jediné pravidlo!
Ještě jsme neskončili.
Ještě ti toho chci říct víc.
Paní Lepšímámová, já si dezert dám u okna.
To myslí vážně? Jak dlouho jsem s nima žil?
Mezi vší tou špínou a puchem.
Iško? Iško, jsi to... ty?
Co já vím.
- Praštils ho? - Ne.
Zvažoval jsem to.
Banány nám zajišťovaly přežití.
Udržovaly nás v bezpečí.
V bezpečí před čím?
Už to sem jde...
pro banány!
Co, Phile?
Objevuje se každou noc už sto lun nebo víc.
Zjistil jsem, že banány jsou to jediné, co ho odežene.
Co to za tou zdí je, Phile?
Noc co noc, nikdy to nebylo dost!
Chce svoje banány!
Co je za tou zdí, Phile?
Co je to, Phile?
- Kdo chce ty banány? - Co je to?
To já nevím!
Je to jen mrňavá šlupice.
Jdu pryč.
Tys jí pořád dával banány?
To mi musíš vysvětlit.
Tys netušil, že makáš...
...pro prťavou opici?
Celé roky jsi ji krmil banány!
To nevypadá dobře.
Ne! Nechte mě!
Phile!
No tak!
Douglasi, ty květiny mi moc nesedly.
Co mi uteklo?
Paní Lepšímámová, nebyla tam předtím zeď?
Phile?
Tati? Boyi?
Grugu?
Je pryč.
Zeď je pryč. Phil je pryč.
To snad ne. Něco je všechny uneslo.
Co si počneme?
Po nich ani stopy. Ale našel jsem tohle.
- Není to můj košík? - Dobrý postřeh.
Sandy je vystopuje díky tomuhle.
Sandy, hledej.
Tak jo.
Vy běžte a my s Lunou zůstaneme tady a opravíme zeď.
Nebo bys možná radši měla jít do úkrytu, Luno.
Vlastně se tam asi vmáčkneme obě.
Chytila stopu.
Nemohlo je to odnést daleko.
Mami,
půjdu taky.
Luno, co to povídáš? Nejsme jako oni.
Táta nás potřebuje.
Počkej. Luno!
Luno, potřebuješ cestovní košík.
Je v něm polštář za krk.
Kam nás to nesete?
Sklapni!
Jestli nás hodláte sežrat,
začněte tím tlusťochem. To on snědl vaše banány.
Na mě to neházej.
- Můžeš za to jen ty! - Já?
Pověz mu to, Boyi!
Říkala, že jsem se změnil.
Já se nezměnil! Tohle je moje skutečné já!
Rozumíš mi?
Já se nijak nepřetvařuju. Já prostě...
Tady jsi. Na chvilku jsi mi zmizel. Nepotřebuju nikoho. Vůbec nikoho.
Fajn! Stejně ta konverzace nestála za nic.
Holt si svoje myšlenky nechám pro sebe.
Cestovní deník.
Je ze mě náklad v kládě.
Dlouho jsme se neviděli. Novinka.
Vzpomínáte na ten Zítřek?
Na ten, po kterém jsem pátral celý život?
Má se to tak, že holka, kterou miluju, o něj nestojí.
Ani o mě.
Holky jsou děsně komplikované.
Milý deníčku. Ahoj, to jsem já.
Vzpomínáš, co jsem říkala o osudu? Tak osud je pitomec a lhář.
Osud si myslí, že je něco extra.
Osud chce zůstat u...
U Lepšíkových! Jsou senza. Viděli jste jejich dům na stromě?
Copak je bydlení na stromě nějak extra?
Sprchy, oheň bez čekání, spousta jídla a...
„Soukromí.“
Jedno je jisté.
- Je konec! - ...konec!
- Fajn! - Fajn!
- To je toho. - Souhlas.
Jsi v pořádku?
Je tady tolik světla.
Musím si aspoň na chvilku sednout před okno!
Můj cestovní košík!
Cestovní okno.
Uggo, řekla bys svému synovi, ať nechá moje věci na pokoji?
Moc mě mrzí, co se stalo při večeři
s našimi, tebou a Boyem.
Prosím tě, jsem v pohodě. Je to minulost!
Boy a já jsme příliš odlišní.
My dvě jsme odlišné a vycházíme spolu skvěle, ne?
No jo.
Ale tohle je komplikované.
Je to kluk.
Je... pitomec.
Prostě je to jiné.
Copak? Klučičí problémy?
Já zamlada klučičí problémy neznala.
Neměly jsme totiž žádné kluky, muže ani šaty.
Byli jsme válečnický kmen ženuch.
Bouřlivé sestry!
Co je Bouřlivá sestra?
Jen babiny staré povídačky.
Pravda pravdoucí!
A dost. Luno, přestaň si povídat s tou potrhlou paní.
Přes to přece nepůjdeme, ne?
Ano. Sandy má stopu.
Musí existovat jiná cesta, ne?
Nějaká stabilnější, která se nehemží pozemními žraloky!
Víš co?
Starej se o dárkové koše a já se budu starat o stopování mužů.
Překročíme to!
Ne! Tudy nepůjdeme!
Moje kočka, moje pravidla. Půjdeme!
- Co o tom hlasovat? - Obejdeme!
Přejdeme!
Obejdeme!
- Přejdeme! - Ne!
Sandy, pojď sem!
Děkuju, Hope. Tohle je mockrát bezpečnější.
Nic nevidím!
Co se děje?
Kam nás nesou?
Vydrž, Boyi. Až se z týhle klády dostaneme,
moje svaly nám vrátí svobodu.
Tak pojďte, šlupice! Předveďte se!
Nejsou to jen šlupice.
I kopopice,
hlavičkopice, podpásopice,
hryzopice, pekáčopice!
Ramena, co vás skolí! Ocasy, co bolí!
Vyšinutí škrtiči! Podivní visáči! Zubatí mašírovači!
Funiči! Drtiči!
A týpek s...
divnýma očima.
Zdá se, že mají jakýsi primitivní jazyk.
Ale ty ho neovládáš, co, chytrolíne?
To ne. Ale po pár měsících v zajetí jistě...
Já se s nimi domluvím. Šlupičinu ovládám plynule.
- Vážně? - Nemožné.
Vůbec se mi do toho nechce. Není to hezký jazyk.
Promiňte, chci se zeptat...
- Jistě. - Tak co říká?
Zlobí se, protože Phil porušil podmínky jejich smlouvy!
Absurdní! Žádná formální dohoda nebyla, vy podvodníci!
A taky chtějí ty banány.
Jo, banány jsou dobrota. Proč to máme řešit my?
A ještě jednu otázku.
Před mnoha lunami byl jejich svět hotový ráj.
Tohle bude dlouhý příběh.
„Byly to časy plné radosti.
Voda plynula volně.
Banány rostly po trsech.
Měli jsme umění, politiku,
ekonomiku,
ale v první řadě banány.
Tolik banánů.
O každém úplňku
si pro banány chodila příšera.
Jo. Zlaté časy.“
- Počkat. Zopakuj to. - Jo. Říkal „příšera“?
Opakovat to nebudeme! Jak jsem říkal...
„Zlaté časy.
Pak ale z neznámého důvodu voda zmizela.
Poté zmizely i banány.
Příšera ale nezmizela. Ba ne.
Pro banány se vrátila.
Banány už ale nebyly.“
Abych to shrnul, ty banány opravdu potřebují.
Příšery, banány.
Vím, v čem je jejich problém. Vyschl jim zdroj vody.
Řekni jim přesně tohle, Boyi.
Já, Phil Lepšík, jsem osobně proměnil poušť v oázu tak,
že jsem odklonil vodu z horského pramene,
přesně jako je... tamhleten.
Počkat, to nepřekládej.
Pozdě.
Může za to jen on!
Ukradl vám vodu, snědl vám banány a zničil vaši společnost!
A dost! Tohle si líbit nenechám!
A teď, vy drzé opice,
poznáte plnou sílu mé inteligence.
Pohlédněte na Lepšíka vynálezce a zoufejte si!
Šťouch, šťouch.
Dobrá práce, Phile.
Dobrá práce, Hope. Ztratili jsme stopu.
Ne, ne! Cestovní okno!
No tak!
Pořád funguje, lidi.
Zabloudili jsme.
Tak to dopadá, když se jde za jeskynními lidmi. Ještě slovo...
Zapomněli jsme pradávné zvyklosti
z dob, kdy svět byl ještě mladý a já také,
kdy jsem vládla kmeni válečnických ženuch.
Bouřlivým sestrám.
Přesně tak, holka. Bouřlivým sestrám.
Nebezpečí nám bylo pro smích a smrt jsme nakoply do zadku!
Bouřlivé sestry nepotřebujeme, mami. Musíme vymyslet, jak najít chlapy.
Vymyslet?
Bouřlivé sestry řešení vymyslí vždycky!
Zvládneš ještě jeden poslední let, děvče?
Propána.
Vzlétni, Parugasi, vzlétni!
Leť.
Najdi je, Parugasi.
A už dost!
Všichni jste cvoci!
A víte co? Ty vlasy se už nevrátí. Uprchly.
To bychom měly i my, Luno.
Musíme od těch bláznivých jeskynních lidí pryč!
Mami!
Bez pozvání jste nám vtrhli do života
a ani jste si neočistili ty svoje hnusné... nohy!
A tady šmírák Thunk a to jeho pitomé... okno.
Tenhle pořad je pro starší děti.
A to zavšivené krysí děcko!
Hloupé škvrně.
Fajn. Jdu ji zabít.
Hele, klídek.
A ty!
Vzalas moji dceru za zeď a kvůli tobě má jizvy a hloupé nápady!
Mami! Takhle s mojí kamarádkou nemluv.
Jsem ráda, že se Boy probral
a došlo mu, že k jeskynní holce nepatří.
Patří k nám, k Lepšíkům!
Pojď, Luno!
Mami, kam to jdeš?
Musím odsud pryč!
Jeskynní lidé!
Ale ne.
Co je tohle?
Iško!
Do něj, Iško!
- Mami! - Tady je!
Pomůžeme ti, ledová královno!
Do kruhu!
Ukaž se, bodáčku. Je čas bodat.
Počkejte.
Všichni odložte zbraně.
Luno. Co to dělá?
Věřte jí. Odložte zbraně.
Pojď sem, mrňousku. Můžeš vylézt.
Jo. Neboj se. Jen pojď.
Není to příšera.
Je to máma,
která se jen bála o svoje děťátko a chtěla ho chránit
a možná byla trochu hrubá.
A možná si jen neuvědomila,
že cizinci nebyli hrozba, ale vlastně...
přátelé.
A možná
pavlouci a cizinci mohou žít krásně harmonicky společně
v jejich domě na stromě!
Myslím v ledové jeskyni.
Tos vypozorovala jen z pohledu na ně?
Možná mi okno neukazuje svět správně.
Půjdu je pohladit.
Hele, objímají mě zubama!
- Boyi. - Iško?
- Boyi. - Iško, ty ses vrátila!
Ne.
Už ses rozhodl.
- Ne. Tohle jsem si nepřál! - Užij si svůj Zítřek!
Iško, vrať se!
Ne!
Grugu, přestal bys? Snažím se přemýšlet!
A já se snažím dostat odsud, než se objeví ta příšera!
Žádná příšera neexistuje, ty tupoune.
Jen nás chtějí... vystrašit.
To je ono!
Je čas nahnat těm opicím hrůzu.
Pohlédněte na vládce ohně Lepšíka a zoufejte si!
Plamen!
Paráda. Teď mají kopí a oheň k tomu.
Boyi, daroval opicím oheň!
Můžeme? A pac!
A pac!
A pac a pac a pac a pac pac!
Babi? Určitě je to bezpečné?
Neboj se. Nebude to bolet... moc.
- Kde je Iška? - Šla pro další dříví na otop.
- Půjdu ji najít. - Uggo, pomoz mi.
Iško?
Ahoj!
Já jen...
Jen sbírám dříví na oheň.
Asi už ho máš dost.
Chceš si dát od mlácení lesa pauzu?
Chceš si o tom promluvit?
Nemůžu uvěřit, že dal přednost stromu přede mnou.
Tak jednoduché to asi není.
Boy Lepšíkovy znal, když byl malý.
Jsou pro něj skoro jako rodina.
Kdykoliv mě něco zranilo dřív...
...zůstala mi po tom viditelná stopa.
Tohle bolí hrozně moc
a ani to není vidět.
Já to vidím.
To je jedno.
Jsme prostě každý úplně jiný.
Vlastně je mi to fuk.
Iško. Jestli tě to bolí tolik,
možná ti to fuk není.
Možná za to stojí bojovat.
Tak co s tím uděláš?
Vážně se k nám nepřidáš, mami? Je tady krásně teplo.
Spací hromady pro mě nejsou.
Mám šálu, aby mi bylo... teplo. To nic.
Vezmu si cestovní košík a přikryju si...
Ale no tak!
Je tu útulně, co?
Vidíš.
Hele, Uggo?
Iško?
Ahoj.
Jen chci říct...
Vím, že jsem byla děsná.
Po všem, co jsem udělala a řekla,
jste mě stejně zachránili.
Proč?
Vždycky říkáme, že tlupa musí držet pohromadě.
Rodinné motto.
O nic nejde.
- Ne. Naopak. Byla jsem příšerná. - Nevadí.
- Chtěla jsem vám vzít Boye. - To nic.
A tobě jsem dala pasivně agresivní košík.
Jo, to bylo divné.
Copak je to normální?
A tvoje dcera samozřejmě není krysí děcko.
Je překrásná.
Je to překrásné lidské děcko.
- A... - Ticho už!
Kde je Boy?
Asi jsem jeho nový mazlíček.
To zabolí.
Co říká, Boyi?
Moudrý stařešina rozhodl,
že když už nemáme banány pro příšeru,
budete...
Zbytek už asi přeložím sám, Boyi.
Říkají, že pro ně bude banány pěstovat jeskynní hulvát
a pole bude zalévat svými trpkými slzami.
A přirozeně chtějí, abych na něj dohlížel.
To neříkají.
Ty šlupičinu neovládáš.
Že ne?
Opice, už jsem si váš živý a expresivní jazyk osvojil.
DUHA. CHLUPY V NOSE! PUDING!
Vůbec ne.
Něco ti v šlupičině řeknu. Phil je tak chytrej, až je blbej!
KÁMEN. KÁMEN. KÁMEN!
A co řekneš na tuhle duchaplnou repliku?
Víš co? Napravím to.
Můžu si to vzít? Díky.
- Neskákej mi do řeči! - A ty mně!
Koukejte toho nechat! Snažím se nás zachránit.
Jsem s těmi opicemi zadobře. Mám práci!
A vy dva mi to zvrtáte!
Jako všechno!
Jako jste mi zvrtali můj nádherný puberťácký vztah.
Boyi, synku, snaž se to pochopit.
Může za to Grug.
- Do něj, Boyi! - Na tvojí straně nejsem!
- Jo, je se mnou! - Ani na tvojí!
Ta široká ramena poznávám.
Iško, přišla jsi.
Ťup.
Co to děláš?
Kam to jdeš, Phile?
Tady kutloch nenajdeš.
Schovávej se před svojí rodinou...
...ale přede mnou se neschováš.
Tvoje drahá tlupa...
...je ráda, že jsi pryč...
...protože je dusíš.
Tys kolem svojí rodiny postavil zeď.
Ale taky jsi postavil zeď
kolem svého srdce.
Víš, co jsi?
Já ti povím, co jsi ty.
- Jsi... - Špatný...
Otec!
Slova jako zbraně?
Jsi jen jeskynní holka.
Říkají tomu sprcha. Zkus ji.
Já jí řekl, ať se osprchuje. Koho by to napadlo?
Tebe.
Iško.
Blahopřeju, Phile.
Zasáhls mě tam, kde to bolí.
Nápodobně.
Hej, Phile! Hej!
Haló, Grugu!
Grugu, mám halucinace?
Ne. Z Boye je obří banán.
Opice chtěly říct,
že nás dnes při úplňku obětují příšeře.
Pořád tam čeká.
Pochybuju, že se jí ty vlasy vrátí.
Jak dlouho jsem spala?
Na co všichni civíte?
Mami!
Tvoje vlasy! Jsou obří a divoké a super.
Díky.
Babi, tvoje vlasy!
Co jako? To je jen načas.
Ne! Letí sem!
Parugas se vrací!
Slezte.
Přejdi k věci.
Šlupice. Ty nesnáším.
Parugas říká, že muže unesli hentam.
Fajn. Jak zní plán?
Co by podnikly Bouřlivé sestry?
Tak jo, Bouřlivé sestry!
Jestli máme ty muže zachránit,
budeme něco potřebovat.
- Okno? - Ne.
- Chytlavý pokřik? - Ne!
Jedna druhou.
Jedna co? Ne!
Nová kmenová jména.
Sandy, ty budeš Stopařka.
Iško, Ohnivé srdce.
Uggo, Krvavý roh.
Thunku, ty budeš...
Thunk.
Chytrá holka, jejíž jméno si nepamatuju.
- Jsem Luna. - Ne!
Jsi Sestra soumrak.
A ty budeš Slatina.
Slatina?
Když mě to napadlo, nemělas to super háro.
Jsem Slatina!
- Hele, Sestro soumraku. - Jo, Ohnivé srdce?
- Vidíš ty pavlouky? - Jo.
- Chceš na nich jet? - Jo!
- Bouřlivé sestry. - Bouřlivé sestry!
- Bouřlivá sestra!
Bouřlivé sestry!
Mám to v puse.
No, tak to je asi konec.
Phile, promiň, že jsem ti snědl banány.
Já se asi pár chyb dopustil taky.
Třeba když jsi vyzbrojil ty opice?
Třeba.
Nebo jim ukradl vodu?
Když jsi je naučil tyhle uzly?
Předtím dělaly otřesné!
Kéž bych tak aspoň mohl naposled vidět Išku.
Celý život jsem pátral po místě, kam mě poslali rodiče,
a už jsem ho našel.
Ale teď
dokážu myslet jedině na Išku.
Nejlepší kamarádku...
...moji první a jedinou lásku.
Tvoji rodiče tě měli moc rádi.
Nepřáli si nic víc, než abys...
...našel štěstí.
A já dobře vím,
že ty a Iška jste spolu šťastní.
Boyi,
kdybych si mohl vybrat, s kým moje dcera stráví Zítřek, byl bys to ty.
Boyi, i já ti dávám svolení, abys s Grugovou dcerou založil domov.
- Takhle to nefunguje. - Ale vážím si toho.
A vy dva hňupové jste skoro jako moji tátové.
Díky, synku.
Nakonec tak odlišní nejsme, Grugu.
Jsme dva nesmírně pošetilí otci posedlí banány...
...které teď čeká nesmírně ironická smrt.
Grugu! Co se děje?
Nevím! Nic nevidím!
Nedokážu se dívat! Co je to?
Je to... Je to...
Je to...
...vlastně docela roztomilé.
To je jen její čelo? To snad ne!
Co to...
Bouřlivé sestry!
Iško!
Co to kruci je?
ZASTAVTE JE!
KRÁLOVNA ŽENUCH
OHNIVÉ SRDCE
Ohnivé srdce, pozor!
SESTRA SOUMRAK
KRVAVÝ ROH
STOPAŘKA
SLATINA
Ne!
Tati!
Ne!
Udus se parukou!
PARUGAS
Iško! Musím ti něco říct!
A já tobě!
Bum! Šikulka!
Bum!
Hej! Máš hlad?
Pojď si pro mě!
K východu!
Teď vás odsud dostaneme, hoši!
Jo!
To bylo těsně, co?
Chlapi?
Phile, žiješ?
Je to zlé, Grugu!
Asi jsem si zvrtnul kotník!
Běž sám. Zachraň se.
Tlupa musí držet pohromadě, brácho.
Brácho?
Brácho.
- Bráchové. - Co to...
- Nejlepší bráchové! - Brašiska!
Branáni!
Bráchové navěky!
Co to dělají?
Hej! Soustřeďte se!
Cvalíku, běž!
Iško!
- Grugu! - Tati?
Kde jsou?
Asi něco vidím.
BRANÁNI
Jsme tady všichni?
- Kde je Boy? - Kde je Iška?
Bumáci!
Iško, počkej. Něco ti musím říct.
Teď?
Celý život jsem pátral po místě zvaném Zítřek,
jenže to není...
Pokračuj.
Ale Zítřek není místo.
Je to člověk. Jsi to ty, Iško.
Ty jsi můj Zítřek.
Vážně?
Jo!
Tumáš!
Asi jsem ho jen naštval.
Utíkejte!
Schovejte se tady!
Musíme to shodit.
Jak? Těch šlahounů je moc!
Hej!
Páni. Zírám, že to fakt vyš...
JSME VOLNÍ! SLÁVA OSVOBODITELŮM!
KÁMEN. KÁMEN. KÁMEN.
Ne!
- Iško! - Ne!
- Iško! - Držím tě!
Víš co? Ten prst je falešný.
O tom jsi mi neřekla.
- Tys věděl, že má buráček? - Ne.
Cestovní deník...
...poslední zápis.
Po dvou nejdelších, nejděsivějších lunách, co jsem kdy zažil,
se Croodsovi a Lepšíkovi společně vrátili domů.
Douglasi?
Douglasi!
A Lepšíkovi všem nabídli přístřeší... navždy.
Tak jsme na farmě udělali pár úprav.
- Jo, hned je to tu větší. - Že jo?
A šlupice se nastěhovaly hned vedle.
Jejich život je jeden velký mejdan.
Celý den, celou noc.
Phil se dokonce naučil šlupičinu.
Fajn. Ten recept ti donesu. Spolehni se.
A Grug...
Co prosím?
Ten se zatím učí.
Ještě jednou.
Zlato? Přejdi už k tomu nejlepšímu!
No jo, jasně.
Změnilo se toho ale víc.
Bude se nám moc stýskat.
S mámou budeme tady, kdybys nás potřebovala.
Bum?
Bum.
Pojď sem, synku.
Měj se, tati.
Naše děťátko odchází.
Naše děťátko odchází!
Bumáci?
Bum.
Poslouchejte!
Sandy řekla první slovo! Řekla: „Bumáci!“
- Hej. - Hej co?
Hej ty.
Babi, zkoušíš nový účes?
Myslíš tohle?
Parugas si vzal volno, tak zkouším novou frizuru.
Thunku, ke stolu okno netahej.
Kdo má hlad?
Servíruje se specialita, branánový chléb.
Otec měl strach, že se tlupa zmenší.
Nakonec se ale rozrostla.
O hodně.
Táta měl přece jen pravdu.
Byli jsme silnější pohromadě.
Překlad titulků: Ondřej Kavka