Gard? Du må komme deg vekk herfra!
-Gard, det gå bra. -Nei!
Jo, tjæren stiger, gutten min. Du er nødt til å dra.
-Nei, ikke uten dere! -Ikke se på oss. Se bak deg.
Ser du lyset? Du må følge det lyset.
Ikke stopp, ikke gjem deg. Følg lyset, -
- så vil du finne I morgen.
Følge lyset...
Reiselogg, dette er Gard. 14 måner har gått siden turen min startet.
Jeg har fulgt lyset, men ikke funnet I morgen ennå.
Reiselogg, det har gått 29 måner, fortsatt ikke noe tegn til I morgen.
Men jeg fant denne fyren. Han er alene, akkurat som meg.
Han er god til å holde utkikk. Tror jeg kaller ham Kikkert.
Reiselogg, det har gått 54 måner... 73 måner... 110 måner...
200 måner!
Reiselogg, det har gått -
- en haug av måner. Alle månene! Men ingen I morgen å se.
Det kommer noe! Belte! Kamuflasje!
Det er et menneske.
Det var meg. Hei, jeg heter Ipp.
Til mitt forsvar, så har jeg bodd i en hule hele livet.
Jeg traff ikke andre mennesker ofte, og absolutt ikke en gutt!
Tenk, de eneste to tenåringene i verden, og vi fant hverandre!
Skulle nesten tro det var skjebnen. Hele familien min elsket ham.
Unntatt pappa, da.
-Men til slutt smeltet Gard ham. -Ild!
Nå reiser vi verden rundt på jakt etter et perfekt sted å slå oss ned.
-Et sted Gard kaller I morgen. -Å, I morgen?
Er ikke Gard fantastisk? Han gir meg følelse av å ha sommerfugler i magen.
Ikke de jeg spiste til lunsj, andre sommerfugler.
Jeg vet ikke hva følelsen heter, men den ser sånn ut, sånn og sånn.
Jeg elsker å tegne den formen! Det føles bare så riktig.
Ipp liker Gard, Ipp liker Gard!
Ekkelt, ikke sant, Ruffe?
Mamma, Tunk ser i dagboka mi igjen!
-Tunk, ikke plag søstera di! -Ipp, få steinpadden!
-Få den! -Slutt å krangle!
-Ta'n, Ipp! Spark'n i skrittet! -Slutt, ellers snur jeg dødskatten!
Det har vært hindringer, men ikke noe vi i Crood-familien ikke takler.
Vi har hissige kengudilloer etter oss!
Belte! Setebeltemodus!
Ikke inn i kløfta, sa jeg! Du tar jo aldri kløfta.
Slipp henne!
Sanne!
Hei!
Fullt fokus, folkens!
Det var jenta si!
-Boomsi? -Boomsi!
Pappa sier alltid: flokken holder sammen!
Flokken holder sammen!
Men med Gard føles det av og til som om det bare er oss to.
Kom igjen!
Jeg har deg!
-Rolig, jeg kommer! -Jeg har deg!
Ipp!
Jeg er så... sulten.
Jeg hadde spist den likevel.
Ingen har prøvd å drepe oss siste ti minuttene, så vi slår leir her.
Gamla og Tunk, dere finner et sted vi kan sove.
-Her er bra. -Sanne og Skarptann holder vakt.
Ugga og jeg finner mat. Gard og Ipp...
Gard og Ipp!
-Hei! Dere har ansvar for leirbålet. -Den er grei, pappa.
-Det fikser vi, pappa. -Ikke kall meg det!
-Hei! -Hei hva?
-Hei, du! -Hei, du selv.
-Jeg heiet deg først. -Og jeg heier deg tilbake.
Se på dem.
Gard hadde så mange ideer. Var det ikke han som ga oss ild?
Nå er han ubrukelig. De hadde aldri klart seg på egenhånd.
Sulten!
Tunk, vi spiser rasjonen vår av tørre kvister og bitre røtter -
- når to som skal forbli navnløse gjør jobben sin og tenner bålet!
Kom igjen, mann - chill'n litt.
Kom igjen sjæl, "mann"! Jeg skal chille deg til...
Grug, slapp av! Ro deg ned, storegutt.
Før eller senere vil Ipp og Gard ønske å starte sin egen flokk.
Sånn som vi gjorde. Det er naturens gang.
Aldri i verden! Flokken er sterkere sammen.
Ja! Du klarte det!
Ipp ville aldri forlatt oss. Som om Ipp noen gang... Gi deg!
Nei!
Flokken holder sammen!
-Ipp, er du våken? -Ja.
Vent litt. Jeg kommer bort.
Hei, Gamla.
Hei!
-Kan høre oss? -Nei. Når han er borte, er han borte.
-Hei? -Hei!
Nei, det er et hei som spørsmål.
For jeg tenkte på...
Det er ikke hånda mi.
Uansett, jeg fikk ikke sove. Jeg tenkte på I morgen.
-Vår I morgen. -Vår I morgen? Hva mener du?
Jo...
Kanskje vår I morgen er annerledes enn resten av flokken.
Kanskje vår I morgen er å ha et eget sted.
Som et... hjem. Med bare oss to, liksom.
Med bare oss to? Gard, da ville jeg savnet familien.
Det høres helt fantastisk ut! Vårt eget sted... Vårt hjem!
-Kan vi ha blomster der? -Så klart. Og sommerfugler.
-Og en fin, boblende bekk? -Og privatliv.
Hva er privatliv?
Det er når du bare lukter de føttene du vil lukte.
Så...
Vil du, Ipp Amber Crood, -
- tilbringe din I morgen med meg?
Det vil jeg.
Nå skal jeg sove, og drømme om det nye hjemmet vårt. God natt, Gard.
God natt, Ipp.
Bare de, helt alene?
Forvirrer datteren min med hvisking og kyssing! "Kan Grug høre oss?"
Grug hører alt om to-personshuset i morgen -
- og hvisking og kyssing og boblende bablebekking. Hva i huleste er det?!
Tunk, kan du slutte?
-Slumpepromp! -Hold opp.
Enda en strålende morgen.
Se her. Vil du leke? Løp og hent! Nei, Sanne!
Mamma, Sanne henter pinnen til Ruffe igjen.
Hva er det der?
Kampsirkel!
-Av med sikringen! -Takk.
Dette er en fin dag for død!
Dere gjetter aldri hva jeg...
Unnskyld, kjære. Vi trodde du var et rovdyr som ville drepe oss.
Unnskyld aldri en god kampsirkel! Dette må dere se! Følg etter meg!
Dere vil elske det!
Oi!
-Hva er det der? -Jeg har aldri sett noe sånt før.
Hva er det, mamma? Få det bort!
Det er noe med dette...
-Jeg tror det er verdens ende. -Nå har jeg visst sett alt.
Da sier jeg takk for meg. Jeg er glad det ble deg, Skarptann.
Dette er ikke verdens ende.
Det er bare begynnelsen. Velkommen til vår I morgen!
Oi!
Se på all maten! Gard, ser du?
Du er verdens beste pappa. Vi spiser!
Et øyeblikk, Tunk. Før vi spiser, vil jeg si noen ord.
La dette flagg markere dagen da jeg oppdaget vårt hjem, -
- fylt med blomster og sommerfugler og en fin, boblende bekk...
Hæ?
Her har vi alt vi måtte trenge...
-Jeg er sulten! -Kan du holde kjeft?!
Kjør på, han ser bort!
Et øyeblikk, vent! Nei, stopp! Vent!
Dette er hjemmet vårt, hvor vi skal være sammen for alltid.
Vær så god.
Jeg klarte det. Problem løst.
Mat!
Veldig merkelig at denne maten vokser i helt rette linjer.
Jeg har ikke lyst til å spise mer. Er jeg syk, mamma?
-Nei, Tunk, du er mett. -Mett føles merkelig.
Jeg klarer ikke... en bit til.
Vent!
Jo, det gjør jeg. En banan!
Banan?
Jeg smakte banan en gang, for lenge, lenge siden.
Det var sommer. Sola varmet godt på skuldrene.
Plantene sto i full blomst. Jeg var bare valpen.
Jeg spiste den bananen i ett jafs.
Siden har det ikke gått en eneste dag uten at jeg har tenkt på bananer.
Hvordan smakte det, pappa?
Ord kan ikke beskrive det,Tunk. Ingen ord er gode nok.
Vi skjønner, pappa. Bare ta bananen, da!
Kom hit, søta!
Hører dere den lyden?
Hva er det?
Hva skjer? Jeg ser ikke.
Det kommer nærmere!
Kampsirkel!
Noe har kommet seg over veggen!
Ikke gå for nær! Vi vet ikke hvilke ekle bak veggen-skapninger det er.
Vi bare stikker dem på avstand. Stikk, stikk!
Se forbi den antikvariske pelsen og de nedslitte tennene.
Øynene! Det er noe menneskelig ved dem.
-Bananen! -Den prøver å kommunisere.
Håp, dette er mennesker.
-Hulemennesker. -Trodde de hadde dødd ut forlengst.
Vi - glade -
- møte - dere.
I hjertet stor fryd.
-Takk. -Stor fryd til dere òg.
-De snakker jo nydelig. -Beklager ovenfra og ned-holdningen.
-Jeg heter Finn. -Håp. Vi er familien Bedremann.
-Bedre mann? -Bedremann. Med trykk på "Bedre".
-Vi er familien Crood. Dette er... -Gard?
-Bra gjetta! -Herr og fru Bedremann?
-Gard! -Hva skjer her nå?
Gard! Håp, det er Gard. Gard, Gard, Gard!
Hva foregår her?
Jeg vokste opp med Håp og Finn, de var mine foreldres beste venner.
Gard, vi trodde vi hadde mistet hele familien din.
I det øyeblikket innså vi det: I en så ubarmhjertig verden -
- måtte det finnes en bedre måte å leve på.
Bor dere her?!
-Det er der de bor, jo. -Mamma mia!
Se, pappa!
Gard, førstemann opp!
Unnskyld meg, lille tigerjente. Vi klatrer ikke i det treet.
-Vi har en Bedremann-løsning. -Uoffisielt motto!
Er alle inne?
Dødskatten må bli igjen utenfor.
Bli her, Skarptann.
Beklager, dyr drar med seg for mye -
- møkk. -Da er det opp!
Hva skjer?!
Velkommen til Bedremann-huset!
-Det er nydelig. -Litt vel stort, er det ikke?
Hva i...?
Jeg kan se skyene! Men jeg er her inne. Hva er dette?
Vi kaller det et vindu.
Vindu...
Gard, Sol blir så glad for å se deg.
-Sol? -Ja, vi vokste opp sammen.
Sol?
Det er bare speilbildet ditt. Det heter et speil.
-Unnskyld. -Sol!
-Unnskyld. -Sol! Hvor er hun?
-Jeg er i panikkbua! -Panikkbua?
Det var ikke ville dyr likevel, Sol. Det er trygt å komme ut.
Mamma, kanskje vi skal bore noen luftehull i panikkbua?
Nei, da kan slanger krype inn. Du vil ikke tro hvem vi nettopp fant.
-Gard?! -Sol?
-Er det virkelig deg? -Du er her!
-Så stor du er blitt! -Du også! Det var det jeg som sa!
-Sammen igjen! -De var uatskillelige da de var små.
-Uatskillelige! -Er Sol ei jente?
Pynter du deg med dovendyr? Jeg pynter meg med dovendyr!
Dette er Belte.
Mitt heter Sash.
-Dette er familien Crood. -Hallo. Skjer'a?
Og dette...
-Dette er Ipp. -Du er jente? Jente...
venn!
-Har aldri hatt en jentevenn før! -Ikke jeg heller.
-Forsiktig. Tynne bein. -Hun kan brekke.
Fantastisk! Hva skal vi si til hverandre?
-Hva skjer med stemmene våre? -Hvorfor får vi så lyse stemmer?
Som våre gjester kan dere forsyne dere med det dere måtte ønske.
Jeg vet hva jeg vil ha.
-Bortsett fra det. -Men det er jo så mange av dem!
Beklager, Grug, vi har én husregel: Vi spiser ikke bananene.
-Men de er jo der! -Alt annet er det bare å ta.
-Men vi spiser ikke bananene. -Er det sant?
Ingen bananer?
-Men... -Vi skal ikke spise bananene.
Det begynner å bli sent, så...
-Vi kan ha sovesamling her, vi. -Godt sted, pappa.
-Se, Finn. De sover i en haug. -Gøy!
Faktisk, så får alle eget rom.
Vi får egne rom!
-Hva er rom? -Hva er eget?
Vi Bedremenn tror privatliv skaper individualitet. Uoffisielt motto!
Familien Crood tror på at flokken alltid holder sammen, uansett hva.
-Hvordan er rommet mitt, Bedrepappa? -Det er rett her borte.
Alt begynte med et tre og en idé.
For en dag!
Trodde aldri jeg fikk se familien Bedremann igjen.
-Heisann. -Hei.
-Utsikten slår alle huler jeg vet om. -Ja, for et utrolig sted.
Denne senga er så behagelig.
Ingens fot i munnen.
Det er så mye bedre!
Ja. Men er dette -
- den privatliv-greia du fortalte om? Det føles liksom -
- litt fjernt, skjønner du?
Gard?
På tide å se litt på kveldsvinduet.
Se der, Ruffe! Det der er favoritten min.
Mømmut, hva har du tenkt å gjøre nå?
For en idiot!
Ugga?
Ugga!
-Ugga! -Kampsirkel!
-Hei, kjære. -Jeg fikk heller ikke sove.
Alle disse atskilte rommene... Hvem vil bo sånn?
Det er noe som ikke stemmer med Finn Bedremann. Han er jo helt ute!
Grug, vet du hva jeg tror? Kanskje vi kan bli.
Tenker du på å bli her?
Nei, jeg vil heller være i villmarka, slåss med villdyr. Klart jeg vil bli!
Det er fint her. Og du var jo redd for at Ipp skulle dra sin vei.
-Men flokken er samla. -På en måte...
Hvis du gir dette stedet en sjanse, kan du kanskje trives her.
-Er jeg nødt til å like Finn? -Du er nødt til å være snill.
OK, men hvis jeg må være alene...
Da vil jeg være alene med deg.
Er ikke dette utrolig?
Etter alle disse årene dukker Gard plutselig opp her hos oss.
Vi som var redd Sol følte seg ensom. Men nå er Gard tilbake.
-Skjebnen brakte dem sammen igjen. -Det var skjebnebestemt.
Men så du at den hulejenta holdt Gard i hånden?
Du tror ikke Gard kan mene alvor med denne Mipp? Eller Pipp?
-Eller var det Ipp? -Det var Ipp.
Vet ikke om Ipp passer inn her.
Men gjør noen av dem det?
Det virker som de sliter med konseptet vegger.
Vet ikke om hulemennesker hører hjemme i den moderne verden.
-Jeg kan se på vindu for alltid! -Men vet de det?
Vi må få dem til å forstå at de har en lys fremtid utenfor disse veggene.
Og Gards fremtid er innenfor veggene.
Med Sol.
-Håp, du tenker alltid på andre. -Jeg kan bare ikke for det.
Det var seriøst den beste søvnen jeg har hatt på...
-God morgen, Gard. -Herr Bedremann.
-Fersk bitterbønnesaft? -Tusen takk.
Hei, Gard. Disse er til deg. Jeg lagde dem i går kveld.
Jeg burde vekke Ipp. Det har jo gått sju timer siden jeg sa hei.
Utrolig søtt. Men la stakkars Ipp sove. Hun er sikkert utslitt.
-Nei, hun er sikkert... -Se, der er Sol! For et sammentreff!
Sol, hva gjør du på denne taubroen akkurat i dette øyeblikket, da?
-Jeg rydder opp. -Rydder opp?!
Genialt!
Genialt, genialt!
Genialt.
Genialt!
Boom!
-Jeg fikk ikke sove i natt. -Ikke jeg heller.
Da jeg våkna, var mamma borte. Kan et rovdyr ha tatt henne, tro?
Niks! Fant henne.
Stedet forandrer oss. Vi sover ikke i sovesamling, våkner ikke sammen.
Og Tunk bare stirrer på den kassa!
Ikke nå, Ruffe. Det er fuglene.
Pappa, slapp av. Det har vært én natt og litt forandring kan være...
Gard!
-Hei. -Gard?!
Du er deg, men du ser ikke ut som deg.
-Og du lukter blomster. -Og mildt regn.
Mer som en klar, iskald bekk.
Med et hint av vanilje. Det kalles dusj. Du burde prøve det.
Vil du at jeg skal lukte vanilje?
-Bare et hint. -Hvor er klærne dine?
Vi brente klærne hans da han dusjet. De var så skitne at vi vasket dem, -
- og så brente dem.
Tunk, vi tar en tur ut.
Vil ikke, jeg ser på fuglene.
Da jeg var ung, så vi ikke på fugler, vi sloss med dem.
-Det er mitt liv, ikke ditt! -Nye jentevenn, vil du ha frokost?
-Jeg tenner opp ilden. -Ilden...
-Hei... -Sjekk her, da!
Sånn tenner man opp ild. Trengs ikke to til det lenger.
Så mye tid sløst bort på å slå stein. Dette sparer masse tid og er enkelt.
Ingen flere moste fingre. Familien Bedremann har så mange...
Der er du jo! Jeg har lett etter deg overalt.
Her var det jammen langt ned!
Lukter jeg rart, syns du?
Du lukter annerledes, som elvestein.
Med et hint av mose.
-Hva er det merket på håndleddet? -Det er bare et arr.
-Arr? -Fra en tornekrabbe. Bare småtteri.
-Og det? -Fra en sabelorm.
-Det, da? -Skorpiongrevling. Sumpslange.
Flyslange. Vulkan. Verdens undergang. Lillesøsteren min.
Lillesøsteren min. Hun biter ofte. Og faren min vet ikke om denne.
Peanøtt-tå.
Hvert merke er som et eventyr. Foreldrene mine lar meg ikke ha arr.
De bygde veggen for at jeg skulle være trygg.
-Får du ikke gå utenfor veggen? -Nei.
Ikke siden det som skjedde med Gards familie.
Så... denne gården er som din hule.
Du er akkurat som meg.
Kom igjen!
-Guri, er dette kjerra di? -Nei, den er pappas.
Hun maler som en katt. Ser du grisgatoren der borte?
-Lyst til å hoppe over den? -Ja!
Ser du selhøna der borte? Lyst til å hoppe over den?
-Ser du veggen? Vil du hoppe over? -Ja!
Nei, Ipp, jeg får ikke lov til å gå utenfor veggen!
Vi er tilbake før de får sagt hulearrest.
Går det bra med deg?
Hjertet mitt hamrer! Jeg føler meg så levende!
La oss hoppe over flere ting.
Klare?
Da gjør vi det!
Ja! Én gang til, med noe større!
Fru Bedremann, vi testet denne oppfinnelsen. Hva er den til?
Den... Du kan jo spørre Finn. Han tilbringer mye tid der inne.
Uansett - her!
Jeg tenkte du ville ha denne. Gamle bilder av familiene våre.
Å? Tusen takk.
Hvor blir de av?
Tenk om jeg går glipp av noe, pappa! Jeg har lyst til å gå inn igjen.
Nei, lek med Ruffe. Han føler seg utenfor.
Han er lei seg fordi familien ikke holder sammen lenger.
OK. Skal vi kaste pinne, Ruffe?
OK, løp og hent!
Unnskyld, unnskyld! Jeg går tilbake til vinduet.
Der har vi ham!
Grug, her borte, kompis. Skal vi ta en tur?
Grug? Gruggers!
Grug?
Klar for den turen, eller?
Ganske imponerende, hva? Morsomt at alt du ser her -
- tidligere bare var en trist, håpløs og støvete ørken.
-Syns ikke det var så morsomt. -Med høytstående tankekraft -
- fant jeg opp en metode som bringer vannet fra fjellkilden helt ned hit.
-Så interessant. -Karrig ørken ble til en frodig oase.
Nå har vi alt vann vi trenger. Vi vil sette opp et fossestativ der borte...
-Bananer. -Nei!
Hvorfor gjorde du det?
Må minne deg på vår eneste regel: Vi spiser ikke bananene.
Hvorfor ikke? De er jo overalt.
Der borte står en krukke full. Hvem er de til?
Vi kan snakke om frukt i hele dag, eller...
-Vil du se noe skikkelig kult? -Jeg vet ikke...
Hei! Henter du deg en godbit?
Tenkte jeg bare skulle rydde litt. Det ble mye rot etter oss i går.
Nei da. Det har jeg ikke merket.
Den kan du legge der borte, i kompostkurven.
Smart!
Så bra!
Du må jo ikke tro vi er en gjeng ville dyr.
-Ville dyr... -Sanne, slipp den!
Slipp den!
Unger, eller hva?
Ugga, du savner sikkert villmarken. Med jakt og...
-Egentlig ikke. -Og sanking...
Og uling mot månen.
Ikke i det hele tatt. Ærlig talt, det er fælt der ute.
Dør ingen før frokost, er det en seier.
Det er så mye bedre her inne.
Så fint!
Faktisk, så tenkte Grug og jeg at vi kanskje...
-Jeg har laget denne til deg. -En kurv?
Det er mer en slags reisekurv.
Reisekurv?
Til turen. Det er frukt, nøtter, såpe og mer såpe. Og en nakkepute.
Ja, det blir bra... på turen. Tusen takk.
Det minste vi kan gjøre som takk for at dere tok med Gard hjem.
Hjem? Gard?
Gard er hjemme. Helt riktig. Vel, jeg må gå. Vi ses til middag.
Ipp?
-Jeg har fått et arr. -Du har fått et arr.
Jeg har fått et arr!
Ikke si til kona at mens hun tror jeg jobber i den steikende sola, -
- er jeg her inne i mancaven min.
Det er varmt her inne.
Det blir mer behagelig hvis du tar av deg ytterpelsen.
Det har jeg gjort allerede.
Dette er et sted der en far kan unnslippe familielivets kaos.
Slappe av, henge med bros.
Hvis han har noen bros. En haimelk til?
Så du går inn hit for å gjemme deg fra familien din?
Ikke gjemme meg. Hjelpe. Jeg hjelper familien.
Så... Hvordan hjelper dette familien?
Jo, her finner jeg løsninger på familiens største problemer.
OK?
Føler du deg avslappet? Beroliget? Mottakelig for påvirkning?
-Hva er problemet, storegutt? -Jeg har ikke noe problem.
Grug, du henger med huet. Hva er problemet?
Jeg er varm, det er problemet.
Jeg banker på døra, storegutt. Lukk opp!
-Nei! -Åpne deg for meg. Del med meg.
-Jeg vil ikke, det er varmt. -Fortell om problemene dine.
-Har ingen. Du har et problem! -Fortell om problemene.
-Jeg har ikke! -Si det!
Jeg liker meg ikke her!
Flokken min er splitta. Ingen å sovesamle med.
Jeg får ikke spise bananer. Gard ga Ipp en stein. Han kysset hånda mi.
De har tenkt å forlate flokken. Og jeg liker deg ikke!
-Det var interessant. -Må vel bare bli bedre kjent med deg.
Nei, ikke det. Det om Ipp og Gard.
-Gard vil ta fra meg dattera mi! -Oss fedre imellom:
Jeg er bekymret for datteren min. Hun var ensom før Gard kom tilbake.
Ja, det er nesten som om Gard er problemet.
Vent litt! Sier du det jeg tror du sier?
Ja... Nei! Jeg vet ikke! Varmt!
Foreslår du at vi overtar Gard, så Sol ikke blir ensom?
Og at Ipp blir hos deg, med flokken din?!
-Gjør jeg det? -Grug, det er en fantastisk idé!
Du har klart det, løst begges problemer!
-Nei, har jeg? -Har vi en avtale, bro?
Avtale!
Ugga, jeg har hatt det så hyggelig med Finn. Se på meg, rak i ryggen, -
- med masse ideer. Finn er en god lytter og skjønner seg på gode ideer.
Bedremann-familien vil at vi skal dra uten Gard.
-Tror du? -Som om vi ville gjort det!
Gard er et medlem av flokken. Og Ipp ville blitt fullstendig knust.
-I begynnelsen... -De tror vi er enkle hulefolk.
Så dumme at vi ville byttet Gard mot en fruktkurv.
-Hun ville det skulle være min idé! -Det er en fantastisk idé.
-Som om vi ville gjort det! -Har vi en avtale?
-Bedremann. -De må tro vi er kjempedumme.
Gratulerer, Grug. Du er så smart. Slett ikke dum.
Bedremann!
-Nå demper vi oss litt, kjære. -Bebaba?
Vi må skjerpe oss. Vi må finne Gard og komme oss vekk herfra.
Men først er det noe jeg har hatt lyst til å gjøre veldig lenge.
Tenk at de har tatt vare på disse gamle bildealbumene.
Det er familien Bedremann. Moren min, faren min, og det er meg.
Jeg vet det, jeg var tynn.
Det er ganske fint her. Sant, Belte?
Er det pappa? Gjem meg!
Herr Bedremann?
-Det er bare Gard. Hei, Gard. -Heisann.
-Hvor har dere vært? -På heisatur med Skarptann.
Heisatur!
-Heisatur? -Vi kjørte en dødskatt...
-Utenfor veggen. -Tok du med Sol -
- på heisatur utenfor veggen?
Finn og Håp vil ikke ha Sol utenfor veggen.
De bygde veggen for at alle skulle være trygge.
-Gard, slapp av. -Ja, Gard, ta det rolig!
-Hva er det med henne? -En reaksjon på biegiften.
Biegiften?!
-Bare et lite biestikk. -Lite?!
-Du bestemmer ikke over meg! -Det er et veldig alvorlig...
Det er et veldig alvorlig bistikk.
-Veldig alvorlig bistikk. -Det går bra.
-Det går ikke bra! -Jo, veldig bra.
Ipp, det var ikke smart. Hun kunne blitt alvorlig skadd. Tenk litt!
Hvorfor er du sånn? Du liker jo eventyr.
Nei! Jeg liker å ikke dø. Ting er annerledes nå.
Hun trengte å komme seg ut. Hun er som meg. Dette er hulen hennes.
Hun er ikke som deg, dette er ikke hulen hennes. Hun er ingen hulejente!
Hulejente?
Hva mener han med hulejente? Jeg skal gi ham hulejente, jeg!
Nå håper jeg at dere er sultne. Kokken Håp har stått på i hele dag.
-Kjempegodt, fru Bedremamma! -Du spiser blomsteroppsatsen.
Oi!
-Grug, Ugga, hva vil dere ha? -Vi klarer oss.
Vi tok en liten matbit på veien hit. Unnskyld meg!
OK... Se!
Gard og Sol er her sammen.
Fikser du dette? Bare hold kjempehånden din ute av syne.
Velkommen, Ipp. Sitt her, ved siden av Gamla.
Vi er ikke ferdige. Du kalte meg hulejente!
Du er en hulejente.
Du sa "hulejente" som et skjellsord. Hva er galt med huleboere, Gard?
Det er ikke noe galt med huleboere. Vil du ha serviett eller bestikk?
-Nei takk. -Hva holder du på med?
Jeg er en hulejente. Men det er visst ikke bra for deg lenger.
-Det har jeg aldri sagt! -Grug, vi snakker om din store idé.
Grug mente, -
- og jeg er enig, at Gard burde være hos folk av sitt slag, oss utviklede.
Og Ipp burde være hos sine. Så vi gjorde en avtale.
-Hvilken avtale? -Hans avtale.
Ditt forslag.
Gard blir hos oss, Ipp hos sin flokk. Grugs ord, ikke mine.
-Ville du blli kvitt meg? -Er det sant?
Nei, jeg tenker ikke sånn. Han fikk meg til å tenke at jeg tenkte sånn.
Han lurte meg! Tok meg med inn i en teit mancave og lurte meg!
-Hva er en mancave? -Et sted jeg går for å komme unna.
-Unna hva da? -Unna deg, vel!
-Hva?! -Skjønner'n godt, jeg.
-Hvordan våger du? -Hvordan våger dere to?!
-Prøve å spleise meg med Gard? -Hva er det med hånda di?
Jeg ble stukket av en bie. Utenfor veggen.
Gikk du utenfor veggen?
-Dette er deres skyld. -Vår skyld?
-Får jeg si noe? -Nei!
-Gjorde du en sånn avtale?! -Hva har de gjort med deg?
-Jeg har arr. -Barnet vårt!
Det var så varmt der. Jeg var full av haimelk, og naken!
Hvorfor, Finn?
For privatliv skaper individualitet. Uoffisielt motto.
Det ser ut som vi alle har noe å skjule.
Nå er det nok! Gard, vi drar.
Først ville du bli kvitt meg, Grug, og nå skal jeg bli med deg?
Du ville lokke med deg dattera mi med sommerfugler, boblende bekker!
Jeg visste du lyttet! Fins ikke noe privatliv hos dere.
-Hos hulefolka, mener du? -Var ikke det jeg sa.
Jeg snakker om det positive. Mange ting her er bedre.
-Bedre? -Som ikke å sulte, ingen sovesamling.
-Hva er galt med sovesamling? -Ipp, sovesamling stinker!
-Stinker kjærlighet! -Jeg lukter i alle fall som meg.
-Vet ikke hva du lukter som. -Blomster og mildt regn.
Jeg vet ikke hvem du er lenger, med vaniljen og den dumme halssteinen!
-Dette stedet er... -Hjemme! Jeg har kommet hjem.
Hjem?
Det er stedet foreldrene mine ville jeg skulle finne. Dette er I morgen!
Tydeligvis passer ikke jeg inn i denne I morgen!
Nå drar jeg. Blir du med meg, Gard?
Jeg... jeg kan ikke.
Da har nok ikke vi den samme I morgen.
Ipp...
-Hvem vil ha dessert? -Jeg sa jo -
- at vi ikke var sultne! -Spiste dere en banan?
Nei, vi spiste alle bananene!
-Nei, det er umulig! -Ikke for hulefolk.
-Hva har dere gjort?! -Det er bare bananer, Finn.
Bare bananer, sier hun. Det var min eneste regel!
Vent, det var mye mer jeg hadde tenkt å si til deg.
Fru Bedremamma, jeg tar desserten ved vinduet, jeg.
Hvor lenge har jeg bodd hos dem, i all den møkka og stanken!
Ipp, er det deg?
Spør ikke meg!
-Har du slått ham? -Nei. Jeg tenkte på det, men...
Bananene var livsnødvendige for oss.
Bananene var det som holdt oss trygge.
Trygge for hva?
-Det kommer etter bananene! -Hva kommer, Finn?
Det har kommet hver natt i hundre måner eller mer.
Jeg fant ut at bananer er det eneste som holder det unna.
-Hva er på andre siden av veggen? -Natt etter natt, det var aldri nok!
Det vil ha bananene sine!
Hva er bak veggen, Finn?!
Hva er det, Finn?!
-Hva er bananene til? -Hva er det?!
Jeg vet ikke!
-Det er bare en liten slåape. -Takk for meg.
Du bare fortsatte å gi den bananer?
La meg få det helt klart her:
Du hadde ingen anelse om at du jobbet -
- for en bitteliten ape?
Og ga den bananer?!
I årevis!
Det der er ikke bra.
Kom igjen!
Ruffe, de blomstene var ikke bra for magen. Har det skjedd noe?
Bedremamma, var det ikke en vegg der før?
-Finn? -Pappa? Gard?
Grug?
Den er borte. Veggen er borte. Finn er borte!
Noe har tatt ham, tatt alle sammen! Hva skal vi gjøre?!
Ingen tegn til dem. Men jeg fant denne.
-Er det kurven min? -Sanne kan spore dem med denne.
Sanne - søk!
Dere drar, Sol og jeg blir her og reparerer veggen.
Nei. Sol, gå inn i panikkbua igjen. Jeg tror vi får plass der begge to.
-Hun har fått los! -Det kan ikke ha kommet langt!
Mamma, jeg blir med.
Sol, hva er det du sier? Vi er ikke som dem!
-Pappa trenger oss. -Vent, Sol!
Sol, du trenger reisekurven. Den har nakkepute.
-Hvor fører dere oss? -Slutt å snakke!
Skal dere spise oss, tar dere han feite først. Han spiste bananene.
-Ikke gi meg skylda for dette. -Alt er din skyld.
Ikke sant, Gard?
Hun sier jeg har forandret meg. Det har jeg ikke, dette er meg!
Er dere med? Det du ser, er det du får.
Hallo? Jeg mistet deg. Uansett, jeg trenger absolutt ingen.
Greit! Var ikke særlig til samtale uansett.
Det er bare meg og tankene mine.
Reiselogg, jeg er fanget mellom barken og veden.
Det har gått en stund. Oppdatering: Husker du I morgen?
Den jeg har lett etter hele livet.
Jenta jeg er glad i vil ikke ha noe med den å gjøre - eller med meg.
Jenter! De er så kompliserte.
Kjære dagbok. Hei, det er meg.
Husker du det jeg sa om skjebnen? Skjebnen er dum, og en løgner!
Skjebnen tror den er bedre enn deg. Skjebnen vil bli...
Hos Bedremann! De er fantastiske! Har du sett trehuset deres?
-Hva er så fett med å bo i et tre? -Dusj, ild på sekundet, masse mat...
Og privatliv! Én ting er sikkert: det er over!
-Greit! Hvem bryr seg? -Ikke jeg!
Går det bra med deg?
Det er så lyst her ute. Må bare se på vinduet littegrann.
-Ikke ødelegg kurven min! -Reisevindu...
Ugga, be sønnen din holde de syltelabbene for seg selv.
Leit, det som skjedde under middagen, med foreldrene mine, deg og Gard...
Jeg har det bra. Det er glemt!
Gard og jeg, vi er for ulike.
Du og jeg er ulike, og vi kommer veldig godt overens.
Jo, men det er komplisert, vet du.
Han er gutt!
Han er... bare dum. Du vet, det er annerledes.
Gutteproblemer? Da jeg var ung, hadde vi ikke gutteproblemer.
For vi hadde nemlig ingen gutter, eller menn, eller klær.
Vi var en krigerstamme av kvinnfolk.
Tordensøstrene!
-Hva er en tordensøster? -Bare Gamlas gamle nattahistorier.
Sanne historier!
Sol, slutt å prate med den gærne dama.
-Vi skal ikke over der, håper jeg? -Jo. Sanne følger lukta.
Nei, det må finnes en annen vei.
Kanskje en som er stabil og uten masse landhaier.
Du tar ansvaret for gavekurver, så finner jeg mannfolka. Vi går over.
-Nei, vi går ikke over der! -Min katt, mine regler. Vi går over!
-Vi kan stemme over det. -Vi snur!
-Over! -Snu!
Kom, Sanne!
Tusen takk, Håp! Dette er så mye tryggere.
-Jeg ser ingenting. Hva skjer? -Hvor bærer de oss?
Så snart vi er ute av stammen, slår og dæljer jeg oss ut i frihet.
Kom igjen, slåaper! Kom hit og slå!
Det er ikke bare slåaper, det er sparkeaper, skalleaper, -
- lyskebankere, biteaper, muskelaper!
Skuldre som slår! Haler som smæsjer, maniske kvælere!
Ville hengere! Tannspjærere! Munnblåsere, hjernekrystere!
Og en fyr med tjukt blekk!
Det virker som om de har et slags primitivt språk.
Men du kan ikke snakke det, Flinke-Finn?
-Etter noen måneder i fangenskap... -Jeg kan snakke flytende slåape.
-Kan du? -Umulig!
Jeg har lite lyst, det er ikke noe pent språk.
Unnskyld meg, jeg vil gjerne spørre...
-Jeg skjønner. -Hva sier han?
De er sinte fordi Finn brøt kontrakten han hadde med dem.
Snikksnakk, vi hadde ingen formell avtale, bedragere!
Dessuten vil de ha bananene.
Bananer er kjempegodt! Men hvorfor er det vårt problem?
Et lite spørsmål til...
For mange måner siden levde de i paradis.
Dette blir en lang historie.
Det var en tid med mye glede, vannet fløt fritt.
Bananene vokste i klaser.
Vi hadde kunst, politikk, økonomi.
Men mest av alt bananer. Så mange bananer.
Så, ved fullmåne, kom monsteret etter bananene.
-Ja, gode tider! -Vent. Gjenta!
-Sa han monster? -Vi skal ikke gjenta det. Som jeg sa:
Gode tider. Men så, av ukjente grunner, ble vannet borte.
Etter det forsvant bananene også.
Men monsteret ble ikke borte. Nei, det kom tilbake.
Etter bananer. Men der var ingen bananer!
Oppsummert: Det er viktig at de får bananene.
Monstere, bananer... Problemet deres er at vanntilførselen deres er borte!
Si dem dette: Jeg, Finn Bedremann, gjorde ørkenen om til en oase -
- ved å avlede vann fra en høyfjellskilde ganske lik den der.
Nei, ikke oversett det!
Litt sent.
Han stjal vannet, spiste bananene og ødela samfunnet deres!
Nå er det nok! Jeg nekter å bli bananskalla!
Ufordragelige aper, nå skal dere få føle mitt intellekts fulle kraft!
Besku Bedremann, verktøymakeren! Og bøy dere i støvet.
Stikk, stikk!
Fornøyd nå?
Veldig bra, Håp! Vi har mistet sporet.
Nei, nei, nei - reisevindu!
Kom igjen!
-Det virker fortsatt, folkens! -Vi er fortapt.
Derfor følger man ikke hulefolk. Ett ord til fra den...
Vi har glemt de gamle skikkene.
Skikkene fra da verden var ung. Da jeg var ung.
Da jeg var dronningmatriarken over en krigerstamme -
- av kvinnfolk!
-Tordensøstrene. -Der sa du det. Tordensøstrene!
Vi stirret skjebnen i hvitøyet og sparka døden i skrittet.
Vi trenger ikke tordensøstrene, men en måte å finne mennene på.
En måte? Tordensøstrene finner alltid en måte.
Har du en tur til i deg, gamlemor?
Himmel og hav!
Fly, Parykkasus, fly!
Dra og finn dem, Parykkasus!
Nå er det nok! Dere er gale, alle sammen.
Håret kommer ikke tilbake! Det flyktet. Det burde vi også gjøre.
Kommme oss bort fra disse gale hulemenneskene!
Dere braser inn i livet vårt ubedt, uten å tørke av de motbydelige -
- føttene deres!
Og Titte-Tønk der, med det idiotiske vinduet!
-Dette programmet er for større barn. -Og den loppebefengte rottebabyen!
-Dustebaby! -Nå dreper jeg henne!
Chill!
Og du tar med datteren min utenfor veggen, og gir henne dumme ideer!
Ikke snakk sånn til venninna mi.
Godt Gard skjønte han ikke passer sammen med en hulejente.
Han passer hos oss, hos Bedremann! Kom, Sol!
-Mamma, hvor skal du hen? -Jeg må bort!
Huleboere!
Å nei!
Hva er det?
Ipp!
Ta den, Ipp!
-Mamma! -Der er hun!
Vi skal hjelpe deg, isdame!
Kampsirkel!
Din tur, Stikker'n! Nå skal det stikkes!
Vent litt! Senk våpnene, alle sammen.
-Sol, hva er det du gjør?! -Stol på henne. Senk våpnene.
Kom hit, lille venn. Kom ut.
Det går bra. Sånn, ja...
Det er ikke et monster, det er en mor.
Som var redd for barnet sitt og var beskyttende.
Og kanskje litt uhøflig.
Kanskje hun ikke skjønte at de fremmede ikke var en trussel, -
- men egentlig venner.
Og at kanskje edderulver og fremmede -
- kan leve i harmoni sammen i trehuset sitt! Jeg mener ishulen.
Oi, fikk du med alt det bare ved å se på dem?
Kanskje verden ser annerledes og rikere ut uten vindu?
Jeg går og klapper dem!
Se, de klemmer meg med tennene.
-Gard? -Ipp?
-Ipp, du kom tilbake! -Nei!
-Du har tatt ditt valg. -Nei, det var ikke det jeg ville.
-Ha det fint I morgen. -Ipp, kom tilbake!
Nei!
Grug, vær så snill. Jeg prøver å tenke!
Jeg prøver å komme meg ut herfra før det monsteret dukker opp.
Det fins ikke noe monster, tomskalle! De vil bare skremme oss.
På tide å banke litt angst inn i disse tåpelige apene.
Besku Bedremann, ildmakeren, og underkast dere!
Flamme, flamme!
Topp! Nå har de både spyd og ild. Gard, han ga nettopp apene ild!
Er du klar? Gi labb!
Og labb.
Labb, labb, labb!
Gamla, sikker på at dette er trygt?
-Slapp av. Det gjør ikke vondt ennå. -Hvor er Ipp?
-Hun sanker ved til bålet. -Jeg går og finner henne.
Ugga, hjelp meg.
Ipp?
Ipp!
Hei! Jeg sanker bare litt ved til oss.
Jeg tror det holder nå.
Har du lyst på en pause fra å banke opp skogen?
Har du lyst til å snakke om det?
Jeg fatter ikke at han kunne velge et tre framfor meg.
Det er ikke så enkelt. Gard har kjent Bedremann-familien fra han var liten.
De er det nærmeste han kommer en familie.
De gangene jeg har blitt såret tidligere, -
- har jeg fått et arr som jeg kan se.
Men dette gjør så vondt, og jeg kan ikke se det engang.
Jeg kan se det.
Det spiller ingen rolle. Vi er for ulike. Jeg bryr meg ikke.
Ipp, hvis noe gjør så vondt, betyr det kanskje at du bryr deg.
Kanskje det er noe som er verdt å kjempe for.
Så hva har du tenkt å gjøre med det?
Mamma, kom hit til oss. Det er skikkelig varmt her inne.
Jeg er ingen sovesamlingsperson. Jeg har et sjal som holder meg varm.
Det går bra. Jeg bruker reisekurven til å varme...
Kom igjen!
Er det ikke koselig her inne?
Hva sa jeg?
Hei, Ugga...
Ipp? Hei!
Jeg vil bare si -
- at jeg har vært helt forferdelig.
Etter alt det jeg gjorde og sa, -
- reddet dere meg likevel. Hvorfor det?
-Vi sier at flokken holder sammen. -Uoffisielt motto!
Det går bra.
Nei, det går ikke bra! Jeg var grusom.
Jeg prøvde å ta Gard fra deg og ga deg en passiv-aggressiv reisekurv.
-Ja, det var sært. -Hvem gjør sånt?
Og datteren din er selvfølgelig ikke en rottebaby.
Hun er helt nydelig, en nydelig menneskebaby.
Klapp igjen!
Hvor er Gard?
Jeg har visst blitt kjæledyret hans.
Oi, røft!
-Hva sier han, Gard? -Den gamle kloke har befalt -
- at siden vi ikke har bananer til monsteret, skal dere være...
Jeg kan oversette herfra.
De sier at den stupide huleboeren skal dyrke bananer for dem -
- og vanne markene med sine bitre tårer.
Og de vil at jeg skal administrere det.
Ikke det de sa!
-Du kan ikke snakke slåape! -Kan jeg ikke?
Aper, jeg har lært meg det friske og frodige språket deres.
-Det har du ikke! -Her er noen slåape-gloser!
Finn Bedremann er så glup at han er idiot!
Hva har du å si til dette?
La meg fikse dette. Kan jeg ta dette? Flott!
-Ikke avbryt meg! -Kan dere to holde opp!
Jeg får oss ut av dette. Jeg kan deale med disse apene.
Dere to ødelegger alt! Som dere ødela -
- den vakre ungdomsforelskelsen min.
Gard, sønn, prøv å forstå.
Det er Grugs feil.
-Ta ham, Gard! -Jeg er ikke på din side!
-Jepp - han er med meg! -Ikke på din heller!
Jeg kjenner igjen de brede skuldrene. Ipp, du fant meg!
Hva er det du driver med?
Hvor skal du, Finn?
Ingen mancave her.
Du kan gjemme deg for familien.
Men du kan ikke gjemme deg for meg.
Den fine flokken din -
- er glad du er borte.
Fordi du kveler dem!
Du bygde en vegg rundt familien din.
Men du bygde også en vegg som går rundt hjertet ditt!
-Vet du hva du er? -Jeg skal si deg hva du er.
-Du er... -En dårlig far!
Ord... som våpen?
-Du er bare en hulejente. -En dusj. Du burde prøve det!
-Jeg ba henne ta en dusj. -Du gjorde det.
Å, Ipp...
Gratulerer, Finn. Du traff meg der det gjør vondt.
I like måte.
Hei, Finn! Grug, se hit!
-Grug, hallusinerer jeg? -Nei, Gard er en stor banan.
Apene prøvde å si at vi vil bli ofret til monsteret ved fullmåne i kveld.
-Hun venter fortsatt der ute. -Håret hennes kommer ikke tilbake.
Hvor lenge var jeg borte?
Hvorfor ser dere sånn på meg?
Mamma!
Håret ditt! Det er digert og vilt, og jeg elsker det.
Takk.
Gamla, ditt hår!
-Det er midlertidig. -Nei, det flyr hitover!
Parykkasus er tilbake. Pell deg vekk!
Kom til poenget. Slåaper? Jeg hater slåaper.
Parykkasus sier mannfolka er fanget borti høgget der.
-Hva er planen? -Hva ville tordensøstrene gjort?
Tordensøstre!
Hvis vi skal redde mannfolka, er det noe vi må ha.
-Et vindu? -En fengende sang?
-Hverandre. -Hva for noe? Nei!
Nye stammenavn. Sanne, du skal hete Søker'n.
Ipp - Ildhjerte. Ugga - Blodhorn.
Tunk, du er... Tunk.
Glupejenta jeg ikke husker navnet på...
Du er Søster Solefall.
-Og du er Bunnslam. -Skal jeg hete Bunnslam?
Kom på det før du fikk det tøffe håret.
Jeg er Bunnslam!
-Søster Solefall? -Ja, Ildhjerte?
Ser du de edderulvene? Skal vi ri på dem?
-Ja! -Tordensøstre!
Tordensøstre!
Jeg fikk det i munnen.
Da er det vel over.
Finn, unnskyld for at jeg spiste bananene dine.
Jeg antar at jeg muligens kan ha gjort feil, jeg også.
-Som å lære apene våpenbruk? -Ja.
Stjele vannet deres?
-Lære dem å knytte sånne knuter? -De knutene var jo helt latterlige.
Jeg skulle bare ønske jeg fikk møte Ipp en siste gang.
Jeg har lett etter et sted mine foreldre ville jeg skulle finne.
Og jeg fant det. Men nå...
Det eneste jeg klarer å tenke på, er Ipp. Min beste venn.
Min første og eneste kjærlighet.
Foreldrene dine var veldig glad i deg.
Alt de ønsket for deg, var at du skulle bli lykkelig.
Og jeg vet at du og Ipp gjør hverandre lykkelige.
Det er ingen jeg heller vil at Ipp skal dele sin I morgen med, enn deg.
Gard, jeg gir deg min tillatelse til å bygge et hjem med Grugs datter.
-Det er ikke sånn det funker. -Jeg setter pris på det.
Dere to fjols er det nærmeste jeg kommer å ha fedre.
-Takk, Gard. -Vi er ikke så ulike, Grug.
To erkefjols av noen fedre. Besatt av bananer.
Som står foran en ekstremt ironisk død.
Grug, hva er det som skjer?
Vet ikke, jeg ser ikke.
-Jeg tør ikke se! Hva er det? -Det er...
Det er...
...faktisk ganske søtt.
Var det bare panna? Kom igjen!
Hva i...?
Tordensøstrene!
Ipp!
Hva i huleste er det?
Ildhjerte, følg med!
-Nei, nei! -Pappa!
-Nei! -Smak på denne!
-Ipp, jeg har noe jeg må si. -Jeg også.
Boom! Det var jenta si!
Hei, er du sulten? Kom og ta meg!
Kom dere til utgangen!
Gutter, nå skal vi få dere ut herfra.
Det var nære på! Sant, dere?
Finn, går det bra?
Krise, Grug! Jeg forstuet foten. Gå videre, du. Redd deg selv.
Flokken holder sammen, bro.
-Bro? -Bro!
-Hva i... -Bestebros!
Bananbros! Bros for livet!
-Hva er det de driver med? -Våkn opp da, gutter!
Skarptann, løp!
Ipp!
-Grug. Hvor er de? -Pappa?
Jeg tror jeg ser noe.
-Er alle her? -Hvor er Gard? Og Ipp?
Booomsie!
-Ipp, det er noe jeg må si deg! -Nå?
Jeg har brukt hele livet på å finne et sted som heter I morgen.
Men det er ikke et sted...
-Fortsett! -Men I morgen er ikke et sted.
Det er en person. Det er deg, Ipp. Du er min I morgen.
Er det sant?
Ja!
Ta den!
Jeg gjorde den enda sintere.
Løp!
Under her!
-Vi må få løs denne greia. -Hvordan? For mange lianer!
Hei!
Kan ikke tro det faktisk funka.
Nei!
-Ipp, jeg har deg! -Nei!
Vet du hva? Det der er ikke en ekte tå.
Det har du aldri fortalt meg. Visste du at hun hadde peanøtt-tå?
Reiselogg. Siste kapittel.
Etter to av de lengste og skumleste månene i mitt liv, -
- kom familiene Crood og Bedremann seg tilbake sammen.
Ruffe?
Ruffe!
Familien Bedremann inviterte alle til å bli, for alltid!
Så vi gjorde noen små endringer i boligen.
-Det gjør det mye luftigere her. -Ikke sant?
Slåapene flyttet inn ved siden av. Og gjett om de fester mye.
Hele dagen, hele natta. Finn lærte seg flytende slåape.
Jeg skal finne oppskriften til deg.
-Og Grug... -Hva sa du?
-Han jobber med saken. -En gang til?
-Gard, kom til det beste, da. -Å ja. Det ble flere forandringer.
Jeg kommer til å savne dere.
Mamma og jeg er her hvis du trenger oss. Boom?
Boom!
Kom hit, gutt!
Ha det, pappa.
Jenta vår drar sin vei.
Jenta vår drar sin vei!
Boomsi?
Alle sammen, Sanne sa sitt første ord. Sanne sa Boomsi!
-Hei. -Hei hva?
Hei du.
Gamla, har du gjort noe nytt med håret?
Dette? Parykkasus tok fri i dag, så jeg prøver en ny frisyre.
-Tunk, ikke vindu ved bordet. -Noen som er sultne?
En spesialrett vi har kalt Bananbro-brød.
Pappa var redd flokken skulle bli mindre.
Men til slutt ble den større. Mye, mye større!
Pappa hadde rett likevel. Vi var sterkere sammen.