Kundi?
Kundi. Sinun täytyy mennä.
Kundi, ei hätää. - Ei!
Poika, tervahaudan pinta nousee.
Sinun täytyy mennä. - Ei ilman teitä!
Älä katso meitä. Katso taaksesi.
Näetkö valon? Seuraa sitä valoa.
Onko selvä? Älä pysähdy.
Älä piiloudu. Seuraa valoa.
Ja sinä löydät Huomisen.
"Seuraa valoa."
Tukkikirjanpito. Kundi tässä.
Tehtävä on kestänyt 14 kuunkiertoa.
Seuraan valoa. Ei merkkejä Huomisesta.
Tukkikirjanpito. 29 kuunkiertoa.
Ei merkkiäkään Huomisesta.
Törmäsin tähän heppuun. Sekin oli yksin.
Se on hyvä tähystäjä. Annan nimeksi Vahti.
Tukkikirjanpito. 54 kuunkiertoa.
73... 110... 200 kuunkiertoa.
Tukkikirjanpito. On mennyt...
Monta kuunkiertoa. Tosi monta.
Ei jälkeäkään Huomisesta.
Jotain tulee. Remmi, maastomoodi.
Se on ihminen!
Hups. Joo, se olin minä.
Hei, olen Eep. Ehkä se selittää, -
että olin elänyt luolassa koko ikäni.
En tavannut muita usein.
Varsinkaan... poikaa!
Mieti: me oltiin maailman ainoot teinit -
ja kohtalo toi meidät yhteen.
Koko perheeni rakasti häntä...
...paitsi isä.
Lopulta isäkin lämpeni. - Tuli!
Nyt me reissataan ja etsitään -
täydellistä paikkaa kodiksi, -
josta Kundi käyttää nimeä Huominen.
Kundi saa tuntemaan perhosia vatsassani.
Ei niitä, jotka söin lounaaksi vaan muita.
En tiedä, mikä tämä on, -
mutta se näyttää tältä. Ja tältä.
Ja tältä, ja tältä! Aivan ihana muoto!
En tiedä miksi. Se vain tuntuu oikealta.
Eep tykkää Kundista. Eep tykkää Kundista.
Ällöä. Eikö, Koska?
Äiti! Thunk kurkkii päiväkirjaani.
Thunk, älä kiusaa siskoasi.
Eep, anna se tablari. - Anna se tänne.
En! - Lopettakaa tappelu!
Niittaa nivusiin, Eep.
Kohta käännän tämän kissapedon ympäri.
Matkan varrelle on osunut esteitä, -
mutta me Croodit selvitään mistä vain.
Vihaisia kengudilloja kannoilla.
Remmi, turvaremmimoodi.
Sanoin, älä aja kanjoniin!
Selvä! - Älä ikinä aja kanjoniin!
CROODIT: UUSI AIKA
Pudota hänet!
Sandy!
Keskittykää peliin.
Isin tyttö.
Buum!
Bumtsis? - Bumtsis.
Isä sanoo aina, että perhe pitää yhtä.
Perhe pitää yhtä!
Mutta Kundin kanssa tuntuu joskus, -
että on vain me kaksi.
No niin!
Sain sinut.
Pidä kiinni, täältä tullaan. - Sain sinut.
Eep!
Kauhea nälkä.
Olisin silti syönyt sen.
No niin. Ei hengenvaaraa 10 minsaan, -
joten leiriydytään tähän.
Mummo ja Thunk, etsikää nukkumapaikka.
Tässä. - Kelpaa.
Sandy ja Pullero, pidätte vahtia.
Gugga ja minä etsitään ruokaa.
Kundi ja Eep?
Hei! Te sytytätte tulen.
Onnistuu, isukki. - Luota meihin, isukki.
Älä sano minua isukiksi.
Hei. - Hei mitä?
Hei, sinä. - Hei, sinä myös.
Heijasin ensin. - Minä heijaan takaisin.
Katso noita. Kundilla oli paljon ideoita.
Eikö hän antanut meille tulen?
Hyödytön! Nuo eivät selviytyisi omillaan.
Nälkä... - Tiedän, Thunk.
Me syödään risuja ja katkerajuurta -
heti kun kaksi tiettyä perheenjäsentä, -
tekee työnsä ja sytyttää tulen!
Älä nyt viitsi. Relaa.
Älä itse viitsi! Relaan sinua kohta...
Ugi, rauha. Rauhoitu, köriläs.
Kuulehan, aikanaan Eep ja Kundi tahtovat -
perustaa oman perheen, niin kuin mekin.
Se on ihmisluonto. - Eikä. Ei onnistu.
Perhe on vahvempi yhdessä.
Sinä onnistuit!
Eep ei jätä meitä. Ei!
Eepkö muka... Älä nyt.
Ei. Ei!
Perhe pitää yhtä.
Eep, oletko hereillä? - Joo.
Hetkinen. Tulen sinne.
Ai. Hei, mummo.
Hei. - Hei.
Kuuleeko se meitä? - Ei. Nukkuu kuin tukki.
Hei? - Hei.
Ei. Tässä heissä on kysymysmerkki.
Ajattelin...
Se ei ole minun käteni.
Joka tapauksessa, en saanut unta.
Ajattelin Huomista. Meidän Huomista.
Meidän Huomista? Mitä tarkoitat?
Tarkoitan, että ehkä meidän Huominen on -
erilainen kuin muilla tässä perheessä.
Ehkä meidän Huominen on meidän oma.
Kuin kotimme, jossa on vain me kaksi.
Vain me kaksi?
Kundi, minun tulisi ikävä perhettäni.
Mutta kuulostaa mahtavalta! Ihan oma koti?
Voiko siellä olla kukkasia? - Totta kai.
Ja perhosia. - Ja pulputtava puro?
Ja yksityisyyttä. - Mitä se on?
Sitä että haistat vain haluamasi jalat.
Tahdotko, Eep Amber Crood, -
viettää Huomisesi kanssani?
Tahdon.
Nyt käyn nukkumaan. Näen unta kodistamme.
Hyvää yötä, Kundi. - Hyvää yötä, Eep.
Vain he kaksiko?
Puhuu lapsukaiseni pään pyörälle.
"Kuuleeko Ugi?" Kyllä, Ugi kuulee, kaiken.
Omasta kahden hengen Huomiskodistanne.
Kuiskutukset, suukot, pulputtavat purot.
Mikä helkutti tuo on?
Thunk, vaienna se.
Paina torkkua! - Hiljaa, maha.
Mikä mahtava aamu.
Mitä? Leikitäänkö? Nouda! Ei, Sandy!
Äiti! Sandy noutaa taas Koiskan kepin.
Mikä tuo on?
Puolustusrinki!
Varmistin pois, muru. - Kiitti.
Tänään on hyvä päivä kuolla!
Ette arvaa mitä löysin!
Hups. Anteeksi, muru.
Me luultiin sinua pedoksi.
Tehokasta puolustusta.
Tulkaa katsomaan. Seuratkaa! Tännepäin.
Tykkäätte tästä!
Mikä tuo on?
En ole ikinä nähnyt mitään vastaavaa.
Mikä se on, äiti? Hätistä se pois.
Tässä on jotain tuttua.
Se taitaa olla maailmanloppu.
Nyt olen nähnyt kaiken.
Se oli siinä. Saat kunnian, Pullero.
Se ei ole loppu.
Vaan pikemminkin alku!
Tervetuloa meidän Huomiseemme!
Miten paljon ruokaa! Kundi, näetkö?
Olet paras isä ikinä.
Syödään! - Hetkinen, Thunk.
Ennen kuin syödään, lausun pari sanaa.
Tämä lippu merkkaa päivää, -
jona minä löysin kotimme.
Täynnä kukkia ja perhosia -
ja pulputtava puro.
Tämä täyttää tarpeenne...
Minulla on nälkä. - Ihan kohta!
Nyt! Hän ei katso.
Hetki pieni. Ei. Odottakaa nyt.
Tämä on kotimme. Ollaan yhdessä ikuisesti.
Ei kestä!
Tein sen. Ongelma ratkaistu.
Ruokaa!
Outoa, miten ruoka kasvaa suorissa...
En pysty syömään enää palaakaan.
Olenko sairas? - Et, kulta. Vaan täynnä.
Hassu olo.
Ei mene alas muruakaan.
Hetki.
Meneepäs! Bah-naa-nih.
Banaani?
Olen maistanut sitä kauan sitten.
Oli kesä. Aurinko lämmitti mukavasti.
Kukat olivat kukkeimmillaan.
Olin vasta pentu.
Söin sen banaanin yhdellä puraisulla.
Eikä ole mennyt päivääkään, -
etteikö se olisi ollut mielessäni.
Miltä se maistui, isä?
Sanoinkuvaamattomalta.
Sanat eivät riitä kertomaan.
Uskotaan, isä. Nappaa nyt se banaani.
Tules tänne, namuseni.
Kuuletteko te saman? - Mikä tuo on?
Mitä tapahtuu? En näe.
Se alkaa lähestyä.
Puolustuskehä?
Jotain tuli seinän yli.
Älä lähesty outoja seinäntakaisolentoja.
Annetaan niille pikku jabi, etäältä.
Hetkinen.
Unohda nahkaretkut ja silppurihampaat.
Silmät, niissä on inhimillinen pilke.
Bah-naa-nih. - Se yrittää kommunikoida.
Helmi, nuo ovat ihmisiä.
Luolaihmisiä.
Luulin niiden kuolleen jo sukupuuttoon.
Me iloinen tavata teidät.
Sydämissä... iso ilo.
Kiitti. - Iso ilo teille myös.
Ne osaavatkin puhua.
Anteeksi alentava asenteemme.
Olen Aarre. - Ja minä olen Helmi.
Ja me ollaan Parempaiset. - Parem-paiseet?
Parempaiset. - Paino sanalla "parempi".
Me ollaan Croodit. Ja tämä on... - Kundi?
Hyvä arvaus.
Herra ja rouva Parempainen? - Kundi!
Mitäs tämä nyt on? - Voi, Kundi!
Helmi, se on Kundi! Kundi...
Mistä on oikein kysymys?
Vartuin heidän luonaan.
He olivat vanhempieni ystäviä, kunnes...
Luulimme koko perheenne menehtyneen.
Sillä hetkellä tajusimme, -
että näin vaarallisessa maailmassa -
täytyy olla parempi tapa elää.
Onko tuo teidän kotinne?
Se on niiden koti! - Katso, isi!
Kundi, kumpi eka ylhäällä?
Anteeksi, pieni tiikerityttö.
Siihen puuhun ei kiivetä. - Häh?
On Parempainen tapa. - Epävirallinen motto.
Kaikki kyydissä?
Kissapedon pitää jäädä ulkopuolelle.
Heippa, Pullero.
Anteeksi, eläimistä tulee kamalasti likaa.
Ylöspäin. - Mitä ihmettä?
Tervetuloa Parempaisille!
Kuinka kaunista. - Vähän iso, eikö?
Mitä...?
Täältä näkyy pilvet! Mutta olen sisällä.
Mikä tuo on? Mikä tämä on?
Me sanomme sitä ikkunaksi.
Ikkuna!
Selvä.
Kundi. Aamu ilahtuu nähdessään sinut.
Aamu? Me kasvettiin yhdessä.
Oi, Aamu!
Se on vain oma peilikuvasi.
Tuon nimi on peili. - Anteeksi.
Aamu!
Anteeksi. - Aamu! Missä hän on?
Paniikkikopissa! - Paniikkikoppi!
Ei ollut villieläimiä. Voit tulla ulos.
Pitäiskö tehdä ilmareikiä kopin oveen?
Ei ilmareikiä käärmeiden takia.
Et usko, kenet me löydettiin.
Kundi? - Aamu?
Oletko se todella sinä? - Se olet sinä!
Oletpa vanha! Sinä myös! Ihan samikset!
Yhdessä taas. - Erottamattomat pieninä.
Onko Aamu tyttö?
Hetkinen. Onko sinulla laiskiaisasuste?
Niin minullakin! Tämä on Remmi.
Tämä on Roikku.
Tässä ovat Croodit. - Hei.
Ja tämä... Ei. Joo. Tämä on Eep.
Oletko tyttö? - Joo.
Tyttö... kaveri!
Minulla ei ole ikinä ollut tyttökaveria!
Eikä minulla!
Varovasti! Sirot luut. - Ekstranikamat!
Mahtavaa! Mitä me sanotaan?
Mitä äänillemme käy? - Miksi me kimitetään?
Vierainamme hyödyntäkää toki antimiamme.
Tiedän, mitä tahdon.
Mutta ei niitä.
Niitähän on valtavasti. - Valitan, Ugi.
Meillä on yksi sääntö: ei banaaneja.
Niitä on tuossa. - Nauti mitä vain muuta.
Mutta me ei syödä banaaneja.
Niinkö? Ei banaaneja?
Mut... - Emme syö banaanejanne.
Ilta pimenee, joten...
Tehdään unipino tähän. - Selvä.
Hyvä paikka, isä.
Kappas, he nukkuvat pinossa. - Kivaa!
Itse asiassa kaikille on oma huone.
Saamme erilliset huoneet!
Mikä on huone? - Mikä on erillinen?
Meillä yksityisyys tukee yksilöllisyyttä.
Epävirallinen motto.
Meillä Croodeilla taas perhe pitää yhtä, -
tuli mitä... Mitä?
Kerro huoneestani, herra Pareisä.
Se on täällä.
Alussa oli puu ja idea.
Mikä päivä.
En uskonut näkeväni Parempaisia enää.
Hei, sinä! - Hei.
Paremmat maisemat kuin mistään luolasta.
Ihan uskomaton paikka.
Sänky on tosi mukava.
Ei kenenkään jalkaa suussa.
Paljon parempi. - Joo.
Onko tämä sitä yksityisyysjuttua?
On meinaan vähän välimatkaa.
Kundi? Kundi?
Kundi?
Nyt vähän myöhäisillan ruutuaikaa.
Katsos, Koiska. Tuo on suosikkini.
Möömutti, mitäs nyt?
Mikä typerys!
Gugga?
Gugga.
Gugga! - Puolustuskehä!
Ai, hei, kulta.
Minäkään en saanut unta.
Erilliset huoneet. Kuka näin voi asua?
No... - Aarre Parempainen on hämärä.
Outo heppu. - Tiedätkö, mitä tuumin?
Ehkä me voitaisiin jäädä.
Anteeksi? Aiotko jäädä tänne? - En.
Tahdon olla vapaa, hätistää korppirottia.
Tietysti tahdon jäädä. Täällä on mukavaa.
Olit huolissasi tyttäresi lähdöstä.
Nyt perhe on yhdessä. - Tavallaan.
Pidä avoin mieli. Voit viihtyä täällä.
Pitääkö tykätä Aarteesta? - Ei saa lyödä.
Hyvä on. Jos kerran pitää olla yksin, -
olen yksin sinun kanssasi.
Eikö ole uskomatonta?
Kundi ilmestyy yhtäkkiä ovellemme.
Ajatella, että me huolestuttiin, -
että Aamu jää yksin. Kundi palasi!
Kuin kohtalo olisi tuonut heidät yhteen.
Kuin se olisi tarkoitettu.
Mutta näitkö, miten se luolatyttö -
piteli Kundin kättä?
Ei kai Kundille kelpaisi se Jeep?
Vai Piip? Vaiko Eep? - Eep.
En olisi varma, että Eep sopii tänne.
Itse asiassa, ei heistä kukaan.
Raukoille on vaikeaa ymmärtää seiniä.
Luolaihmiset eivät kuulu nykymaailmaan.
Aion töllöttää tätä ruutua ikuisesti.
Tietävätkö he sen?
Autetaan heitä ymmärtämään -
kirkas tulevaisuus muurin ulkopuolella.
Ja Kundin tulevaisuus on sisäpuolella.
Aamun luona.
Helmi Parempainen, ajattelee aina muita.
Ihan totta, en voi sille mitään.
Ylivoimaisesti parhaat yöuneni.
Huomenta, Kundi! - Herra Parempainen.
Kuumaa papujuomaa? - Kiitos.
Hei, Kundi! - Rouva Parempainen.
Sinulle. Tein ne eilen illalla.
Herätän Eepin.
Viime "heistä" on 7 tuntia.
Herttaista. Annetaan Eep-paran nukkua.
Hän lienee uupunut. - Kyllä hän...
Katso, Aamu. Mikä yhteensattuma.
Aamu, mitä teet tällä köysisillalla -
juuri tällä hetkellä tänä aamuna?
Aamun askareita?
Aamuaskareita!
Nerokasta!
Nerokasta! Nerokasta! Nerokasta!
Nerokasta.
Nerokasta!
Buum. - Buum.
En saanut unta viime yönä. - En minäkään.
Kun heräsin, äitisi oli poissa.
Ei kai mikään peto vienyt häntä?
Ei. Löytyi.
Tämä paikka muuttaa meitä kaikkia.
Ei enää unipinoa. Ei herätä yhdessä.
Ja Thunk vain töllöttää tuota ruutua.
Ei nyt, Koiska. Avara luonto.
Isä, rentoudu. Se oli vain yksi yö.
Pieni vaihtelu voi olla... Kundi?
Hei. - Kundi?
Et näytä yhtään itseltäsi.
Tuoksut kukkasille ja... - Ja sateelle.
Kirkas vuoristopuro. - Ja tujaus vaniljaa.
Sen nimi on suihku. Kokeilkaa.
Pitääkö minun haista vaniljalta? - Vähäsen.
Missä vaatteesi ovat? - Poltimme ne.
Ne olivat niin likaiset, -
että pesimme ne ensin ja poltimme sitten.
No niin, Thunk, lähdetään ulos.
En tahdo. Avara luonto.
Nuoruudessani ei katseltu luontoa.
Annettiin sille köniin. - Anna minun elää!
Hei, uusi tyttökaveri. Aamupalaa? - Joo!
Sytytän taas tulen. - Tuli.
Hei. - Hei, joo. Katsos tätä.
Noin tehdään tulet. Ei tarvita enää kahta.
Ihan mahtavaa! Mikä ajansäästö!
Ja vielä helppoa. Säästyy sormetkin.
Parempaisilla on loistoideoita...
Siinähän sinä. Etsin sinua kaikkialta.
Me ollaan tosi korkealla.
Haisenko sinusta oudolle?
Haiset erilaiselle.
Jokikiville ja... vähän sammalta.
Mikäs jälki ranteessasi on?
Arpi vain. - Arpi?
Joo, sarviravusta. Pikkujuttu.
Entä tuo? - Sapelimato.
Tuo tuossa? - Skorpionimäyrä. Suokäärme.
Lentokäärme. Tulivuori. Maailmanloppu.
Pikkusisko, pikkusisko, pikkusisko.
Kova puremaan. Eikä isä edes tiedä tästä.
Pähkinävarvas.
Joka arpi on seikkailu!
Meidän porukat ei anna hankkia arpia.
Siksi ne rakensi sen seinän. Turvakseni.
Etkö saa mennä muurin yli? - En.
En Kundin perheen kohtalon jälkeen.
Eli tämä tila on kuin sinun luolasi.
Olet ihan kuin minä.
Tule.
Onko tämä sinun menopelisi?
Ei, vaan isän.
Kuuntele kehräystä.
Näetkö sigaattorin? - Joo.
Hypätäänkö yli? - Joo.
Näetkö kaakatin? - Joo.
Hypätäänkö yli? - Joo.
Näetkö seinän? - Joo.
Hypätäänkö yli? - Joo. Ei!
En saa mennä ulkopuolelle.
Me palataan, ennen kuin kukaan huomaa.
Onko kaikki hyvin?
Jukra! Sydän hakkaa! Olen niin elossa!
Hypätään lisää.
Valmis? Uudestaan!
Jotain isompaa!
Rouva Parempainen.
Testattiin tätä keksintöä. Mikä se on?
Kysypä mieheltäni.
Hän viettää paljon aikaa tuolla.
Apropoo, ole hyvä.
Ajattelin, että haluaisit pitää tämän.
Se on vanha kuva perheistämme.
Kiitoksia.
Minne tämä päätyy?
Mitä jos jotain menee ohi?
Tahdon palata sisälle. - Ei, Thunk.
Leiki Koiskan kanssa. Se jää paitsioon.
Suree sitä, ettei me olla enää yhdessä.
Hyvä on. Tahdotko noutaa, Koiska?
Jooko? Selvä, nouda!
Anteeksi, anteeksi, anteeksi!
Palaan nyt ruudun ääreen.
Hei! Siinä hän on!
Ugi! Täällä, kaveri. Hyppää kyytiin.
Ugi. Uggeli. Ugi-ugi-ugi. Ugii...
Ugi? Ugi. Miten olisi se ajelu?
Eikö ole komeaa? Hassu juttu, -
kaikki mitä näet edessäsi oli ennen -
surkeaa, toivotonta, pölyistä erämaata.
Ei kuulosta hassulta. - Älyni ansiosta -
keksin tavan johtaa kaiken veden -
vuoristopurosta tänne. - Mielenkiintoista.
Muutin karun erämaan reheväksi keitaaksi.
Nyt meillä riittää vettä ihan mihin vain.
Aiotaan tehdä uusi vesiputousaihe tuonne.
Banaani. - Ei!
Miksi teit noin? - Anteeksi.
Ainoa sääntö: me ei syödä banaaneja.
Miksi ette? Niitä on kaikkialla.
Kulhollinen tuolla. Ketä varten?
Voidaan puhua ruoasta koko päivä tai...
Näytän jotain tosi siistiä. - Enpä tiedä.
Hei! Otatko itsellesi välipalaa?
Ajattelin vähän siivota eilistä sotkuamme.
Höpsistä. En huomannutkaan.
Laita se vain tuonne kompostikoriin.
Fiksua.
Sillä siisti.
Ette saa pitää meitä elukoina.
Vai elukoina. - Sandy, irrota. Irrota!
Pennut, eikö?
Hei, Gugga. Kaipaat kai vapautta?
Metsästystä... - En oikeastaan.
...ja keräilyä. - En oikeastaan.
Ulvoa kuutamoa.
En ensinkään. Elämä tuolla on karua.
Hyvä jos kukaan ei kuole ennen aamiaista.
Täällä on paljon parempaa. - Tosi kiva.
Joo. Itse asiassa, me voitaisiin ehkä...
Melkein unohdin. Tein tämän sinulle.
Korin? - Se on ikään kuin matkustuskori.
Matkustuskori? - Niin! Reissuun.
Hedelmiä, pähkinöitä, saippuaa, -
lisää saippuaa ja niskatyyny.
Juu, aivan mahtava. Reissuun. Kiitos.
Kiitoksena siitä, kun toit Kundin kotiin.
Kotiin? Kundin? - Aivan.
Pitää mennä. Nähdään illallisella.
Katso, Eep!
Eep?
Minulla on arpi. - Sinulla on arpi.
Minulla on arpi!
Älä kerro rouvalleni, -
mutta kun hän luulee minun uurastavan, -
olen itse asiassa täällä. Miesluolassani.
Onpa kuuma!
Voisi olla mukavampaa, -
jos riisuisit tuon turkin. - Riisuin jo.
Just. Tämä on paikka, jossa isä -
pääsee pakoon perhe-elämän kaaosta.
Rentoutuu, hengaa veljien kanssa.
Jos veljiä on. Toinen hainmaito?
Tuletko siis tänne piiloon perheeltäsi?
En piiloon. Autan perhettäni.
Miten tämä auttaa perhettäsi?
Täällä keksin ratkaisut -
perheeni isoimpiin ongelmiin. - Vai niin.
Onko rento olo? Mukava?
Vastaanottavainen ideoille?
Mikä mättää, köriläs? - Ei mikään.
Älä nyt. Olen nähnyt, miten murehdit.
Mikä mättää? - Se, että on kuuma.
Kop, kop. Meitsi koputtaa oveen, köriläs.
Avaa se. - En.
Avaudu minulle. - En.
Kerro. - En tahdo. On kuuma.
Mikä mättää? - Ei mikään. Sinulla mättää.
Kerro, mikä mättää, mättää...
Ei mätä... - Kerro...
En viihdy täällä!
Perheeni on hajonnut. Unipinot unohdettu.
Et anna syödä banskuja.
Kundi antoi Eepille kiven.
Ne aikovat hylätä perheen.
Enkä tykkää sinusta!
Hyvin mielenkiintoista.
Ehkä pitäisi tutustua paremmin.
Ei se. Mitä sanoit Eepistä ja Kundista.
Kundi yrittää viedä tyttäreni pois.
Minäkin huolehdin tyttärestäni.
Hän oli yksinäinen ennen Kundin paluuta.
Ihan kuin ongelmana olisi Kundi.
Tarkoitatko, mitä nyt epäilen? - Joo.
En. En tiedä. Kuuma.
Ehdotatko, että me otetaan Kundi -
niskoiltasi, jotta Aamu ei olisi yksin -
ja Eep jäisi teidän perheeseenne?
Ehdotanko? - Tuo on tosi hyvä idea.
Teit sen! Ratkaisit molemmat ongelmat.
Enkä. Ratkaisin vai?
Tehdäänkö diili, veli?
Diili!
Hei, Gugga! Aarre on huisin kiva jätkä.
Katso. Mikä ryhti, paljon ideoita.
Aarre kuuntelee ja tunnistaa fiksun idean.
Parempaiset tahtovat meidän lähtevän -
ilman Kundia. - Niinkö meinaat?
Ei suostuta. - Tuota...
Kundi kuuluu perheeseen. - Tavallaan.
Eep olisi aivan maansa myynyt. - Alussa.
Pitävät meitä simppeleinä luolaihmisinä.
Me tyhmät vaihdetaan Kundi hedelmäkoriin.
Helmi yritti uskotella omaksi ideakseni.
Tuo on tosi hyvä idea. - Parempainen.
Ihan kuin muka suostuttaisiin!
Tehdäänkö diili? - Parempainen!
Ne pitää meitä ihan himmeinä.
Teit sen, viisas ihminen. Et ole tyhmä.
Parempainen! - Parempainen!
Parempainen!
Rauhoitutaan vähäsen, muru.
Nyt pitää keskittyä. Haetaan Kundi -
ja häivytään. - Selvä. Ensin yksi juttu, -
jonka olen halunnut tehdä tosi kauan.
Vanhat kuva-albumit on säilytetty.
Tuossa ovat Parempaiset.
Tässä äiti, tämä on isäni.
Ja tuo olen minä.
Joo, tiedän. Olin ruipelo.
Eikö täällä ole mahtavaa, Remmi?
Onko tuo isäni? Piilota minut.
Herra Parempainen?
"Herra Parempainen?"
Se on Kundi vaan. Hei, Kundi!
Hei, sinä. - Minne katosit?
Vein Pulleron ajelulle. - Ajelulle?
Painettiin kisu pohjaan. - Seinämän takana.
Veitkö Aamun ajelulle seinämän taakse?
Joo! - Porukat eivät päästä Aamua sinne.
Seinä rakennettiin kaikkien turvaksi.
Kundi, rauhoitu. - Joo, niinku relaa.
Mikä häntä vaivaa? - Reaktio pistokseen.
Mehiläisenpistokseen! - Mitä?
Pikku pistos vain. - Pikku?
Et kuule määräile minua.
Tämä on tosi vakava...
Eep, tämä on hyvin vakava pistos.
Ei hätää. - Onpas.
Ei hätää.
Aamu! Eep, se ei ollut fiksua.
Olisi voinut käydä tosi pahasti. Mieti.
Mitä nillität? Tykkäät seikkailla. - En!
Tykkään selviytyä. Tämä on eri juttu.
Hänen piti tuulettua.
Hän on kuin minä. Tämä on sen luola!
Ei ole kuin sinä. Tämä ei ole sen luola.
Hän ei ole luolatyttö.
"Luolatyttö?"
Miten niin muka "luolatyttö"?
Minä sille luolatytöt näytän.
Kai otitte mukaan ruokahalunne?
Huippukokki Helmi on ahertanut.
Tosi hyvää, rouva Paremamma.
Syöt kukka-asetelmaa.
Ugi, Gugga, mitä saisi olla? - Ei mitään.
Napattiin hiukopalaa matkalla.
Hups. Anteeksi. - Hyvä on.
Katsokaa. Kundi ja Aamu tulivat.
Yhdessä.
Pystytkö tähän? Pidä jättikäsi piilossa.
Selma!
Tervetuloa, Eep. Paikkasi on tässä.
Mummon vieressä.
Sanoit minua luolatytöksi.
Sinähän olet luolatyttö.
Sanoit " luolatyttö" vähätellen.
Mitä vikaa luolaihmisissä on?
Ei mitään vikaa.
Saisiko olla liina tai aterin?
Ei tarvi. - Miksi käyttäydyt noin?
Näin luolatytöt käyttäytyy.
Ei kelpaa sinulle enää. - En sanonut niin.
Ugi, puhutaanpa loistoideastasi. - Mistä?
Ugin mielestä Kundi kuuluu -
omanlaistensa pariin ja Eep omiensa.
Joten me tehtiin diili. - Että mitä?
Mikä diili? - Tuon diili!
Idea oli sinun. - Sinunko?
Kundi jää meille, Eep omaan katraaseen.
Ugi sen keksi, en minä.
Tahdotko eroon minusta? - Isä?
En! Muru, en halua sitä.
Tuo uskotteli, että tahdon. Hän huijasi!
Vei typerään salaiseen miesluolaan.
Mikä se on?
Paikka, jossa pääsen vähän pakoon.
Pakoon mitä? - Tietysti sinua!
Mitä? - Kaikki tajusivat kyllä.
Kehtaatkin! - Ja sinä!
Ja te! Yritättekö työntää minua Kundille?
Mikä kättäsi vaivaa?
Mehiläinen pisti. Muurin ulkopuolella.
Oletko käynyt muurin ulkopuolella?
Tämä on teidän syytä. - Ai jaa?
Saanko sanoa jotain? - Et!
Uskomaton diili!
Mitä ne tekivät sinulle? - Sain arpia.
Meidän muru! - Oli kuuma.
Olin juonut hainmaitoa ja nakuna!
Miksi, Aarre?
Koska yksityisyys tukee yksilöllisyyttä!
Kaikki me jotain piilotellaan.
Miksi kaikki huutavat?
Nyt riitti. Tule, Kundi. Häivytään.
Halusit eroon minusta. Nyt tahdot mukaasi!
Lupailet tytölleni perhosia ja puroja.
Ahaa! Tiesin, että kuuntelit.
Teillä ei ole yksityisyyttä.
Ai luolaihmisillä? - En sanonut niin.
Laske plussat, Eep.
Moni asia on täällä paremmin.
Ei nälkää. Ei unipinoa.
Mitä vikaa unipinossa on? - Se haisee.
Läheisyydelle! - Haisen sentään itselleni.
Mikä sinussa haisee? - Kukat ja kesäsade.
Kuka edes olet enää?
Vaniljoinesi ja kaulakivinesi!
Tämä paikka tekee sen. Se on... - Koti!
Koti? - Se jonka vanhempani käskivät etsiä.
Tämä on Huominen.
Minä en taida kuulua tähän Huomiseen.
Minä lähden. Tuletko mukaan?
En voi.
Sitten meillä on kai kaksi eri Huomista.
Eep.
Kuka ottaa jälkkäriä?
Minähän sanoin: meillä ei ole nälkä!
Söitkö sinä banaanin?
Me syötiin kaikki banaanit.
Se on mahdotonta. - Ei luolaihmisille.
Mitä te teitte? - Ne ovat vain banaaneja.
"Vain banaaneja?" Sanoo tuo.
Se oli ainoa sääntö!
Älä mene. Minulla oli muutakin asiaa.
Rouva Paremamma, syön ikkunan ääressä.
Miten pitkään olen elänyt niiden kanssa?
Siinä liassa ja hajussa.
Eep? Oletko se... sinä?
En tiedä.
Löitkö sitä? - En. Vaikka mieli teki.
Banaanit olivat avain selviytymiseemme.
Banaanit pitivät meidät turvassa.
Turvassa miltä?
Se on saapunut noutamaan banaanit! - Mikä?
Se on tullut joka yö yli sata kuunkiertoa.
Vain banaanit voivat pitää sen loitolla.
Mitä siellä on?
Yö toisensa jälkeen se halusi vain lisää.
Se tahtoo banaaninsa!
Mitä seinän takana on, Aarre?
Mikä se on?
Mitä varten banaanit ovat? - Mikä se on?
En tiedä!
Se on vain pieni iskuapina. - Morjens.
Oletko lapannut sille banaaneja?
Anna kun yritän ymmärtää. Et aavistanut, -
että raadoit pikkuruisen apinan vuoksi?
Annoit sille banaaneja vuosikausia!
Ei hyvä.
Pois! Pois täältä!
Aarre!
No niin, no niin!
Koiska, kukat eivät sopineet masulleni.
Mitä jäi väliin?
Hei, eikö tuossa ollut muuri aiemmin?
Aarre? - Isä?
Kundi? - Ugi?
Poissa. Seinä on poissa. Ja Aarre.
Jokin on vienyt hänet, heidät kaikki.
Mitä nyt tehdään? - Ei jälkeäkään.
Mutta satuin löytämään tämän.
Onko tuo minun korini? - Hyvä havainto.
Sandy vainuaa heidät tästä. Sandy, etsi.
Menkää te. Me jäämme korjaamaan seinän.
Tai, Aamu, viedään sinut paniikkikoppiin.
Mahdutaan molemmat, kun ängetään.
Se sai vainun.
Mikä heidät veikin, ei ole kaukana.
Äiti, menen myös.
Aamu, älä hupsi. Emme ole niin kuin nuo.
Isä tarvitsee meitä. - Odota. Aamu!
Tarvitset reissukorin ja niskatyynyn!
Minne viette meitä? - Älä puhu!
Jos syötte meidät, -
syökää tuo plösö ensin. Se söi banaanit.
Älä ala syyttää minua.
Sinun syytäsi! - Minun?
Eikö, Kundi?
Se väittää, että minä olen muuttunut.
Enkä ole! Tällainen oikeasti olen.
Tajuatko? Sitä saa, mitä tilaa...
Siinä sinä olet. En tarvitse ketään.
Selvä! Tyhmä keskustelu muutenkin.
Jäin siis yksin, ajatuksineni.
Tukkikirjanpito, kirjaimellisesti.
Aikaa on mennyt.
Muistatko Huomisen, jota olen etsinyt?
Kävi ilmi, että rakastamani tyttö -
ei tahdo sitä eikä minua.
Tytöt, hyvin monimutkaisia.
Rakas päiväkirja, hei, minä tässä.
Muistatko, mitä sanoin kohtalosta?
Se on tyhmä, valehtelija ja muka parempi.
Kohtalo tahtoo olla kuin...
Parempaiset! Ne on mahtavia.
Oletko nähnyt puumajan?
Mitä hienoa on asua puussa?
Suihku, pikatuli, paljon ruokaa ja...
"Yksityisyys." Yksi juttu on selvä.
Se on... - Ohi!
Hyvä on! Ketä kiinnostaa? - Ei minua.
Onko kaikki hyvin?
Onpa kirkasta.
Tahdon katsella ruutua edes vähän!
Hei, reissukorini!
Matkaikkuna. - Gugga, käske poikasi -
pitää tahmanäppinsä irti tavaroistani.
Harmittaa se, mitä illallisella tapahtui.
Porukat ja te ja Kundi.
Ei mitään. Se on jo mennyttä.
Kundi ja minä ollaan liian erilaisia.
Mekin ollaan erilaisia, -
ja tullaan silti hyvin toimeen. Eikö?
Joo, mutta se on mutkikasta.
Hän on poika. Eli...
...tyhmä. Eri asia.
Mikä hätänä? Poikapulmiako?
Mummon aikaan ei ollut poikaongelmia.
Ei ollut poikia, miehiä eikä vaatteita.
Me oltiin muijien oma soturiheimo:
Ukkossiskot!
Mikä on ukkossisko?
Mummon vanhoja iltasatuja.
Tositarinoita!
Aamu, älä kuuntele höperöä.
Ei kai me aiota mennä tuosta yli?
Kyllä. Sandy haistaa jäljen.
Täytyy olla toinenkin tie.
Sellainen vakaa, joka ei kuhise maahaita.
Sinä olet vastuussa lahjakoreista.
Minä olen vastuussa jäljityksestä. Yli!
Ehei. Ei taatusti mennä yli!
Minun katti, minun säännöt. Yli.
Mitä jos äänestetään? - Kierretään!
Yli! - Kierretään!
Yli!
Sandy, tule!
Kiitos, Helmi, tämä onkin turvallisempaa.
En näe! Mitä tapahtuu?
Minne ne vievät meitä? - Kestä, Kundi.
Kun päästään ulos tukista, alan riehua -
ja räyhätä meitä vapauteen.
No niin, iskuapinat! Antaa tulla vaan!
Ne eivät ole vain iskuapinoita.
Vaan myös potkuapinoita, puskuapinoita, -
vyönallelyöntiapinoita, puruapinoita, -
vatsatälliapinoita, hartiakumautuksia, -
häntähumautuksia! Kahjoja kuristajia!
Outoja puristajia! Torahammasturistajia!
Löyhkähenkiöitä! Kallonkutistajia!
Sekä tyyppi, jolla on oudot silmät.
Näyttävät käyttävän alkeellista kieltä.
Mutta sinä et sitä osaa, neropatti.
En. Mutta parin kuukauden jälkeen...
Minä puhun sujuvaa iskuapinaa.
Puhut vai? - Mahdotonta.
Pitkin hampain. Se ei ole kaunis kieli.
Anteeksi, tahtoisin kysyä...
Ymmärrän. - No, mitä hän sanoo?
Ne ovat vihaisia. Aarre rikkoi sopimuksen.
Posketonta! Ei ollut virallista sopimusta!
Lisäksi ne tahtovat banaaninsa.
Banaanit ovat herkullisia.
Miksi annettaisi?
Yksi kysymys vielä.
Monta kuuta sitten maailma oli paratiisi.
Tästä tulee pitkä tarina.
Se oli aika täynnä riemua.
Vesi virtasi vapaasti.
Banaaneja kasvoi terttukaupalla.
Meillä oli taidetta, politiikkaa, -
taloustiedettä, -
mutta ennen kaikkea banaaneja, valtavasti.
Sitten, täyden kuun aikaan, -
hirviö tuli hakemaan banaanejaan.
Jep, hyviä aikoja.
Kelataanpas. - Sanoiko hän "hirviö"?
Ei tasan kelata! Kuten sanoin...
Hyviä aikoja, mutta sitten -
jostain oudosta syystä vedentulo loppui.
Myös banaanit katosivat.
Hirviö ei kuitenkaan kadonnut. Ei.
Se palasi taas hakemaan banaanejaan.
Mutta banaaneja ei ollut.
Tiivistäen: ne tarvitsevat banaaninsa.
Hirviöitä, banaaneja. Tajusin ongelman.
Heidän vesilähteensä on kuivunut.
Käännä tämä. Minä, Aarre Parempainen, -
ihan itse muutin autiomaan keitaaksi -
kääntämällä vuoristoveden meille.
Pitkälti kuin tuo tuossa.
Älä käännä sitä!
Meni jo.
Tämä mies varasti vetenne, -
söi banaaninne ja tärveli yhteiskuntanne.
Nyt riitti! Minuahan ei pommiteta!
Nyt, hävyttömät apinat, -
saatte nähdä älyni täyden voiman.
Katsokaa työkaluntekijä Parempaista -
ja vaipukaa epätoivoon!
Loistavaa, Aarre.
Loistavaa, Helmi. Kadotimme vainun.
Ei, ei, ei! Matkaikkuna!
Toimi nyt!
Se toimii edelleen.
Me ollaan hukassa.
Ei pidä seurata luolaihmisiä.
Sanakin...
Olemme unohtaneet vanhat tavat.
Ajalta, jolloin maailma oli nuori, -
ja minä olin nuori.
Kun olin ylin matriarkka -
muijien soturiheimon.
Ai Ukkossiskot? - Tismalleen, tyttö.
Ukkossiskot!
Kohtasimme vaarat -
ja potkimme kuolemaa nivusiin.
Nyt kaivataan keino löytää miehet.
Ai keino?
Ukkossiskot keksivät aina keinot.
Vieläkö jaksat lentää kerran, eukkoseni?
Voi hyvä tavaton.
Lennä, Reuhkasus, lennä!
Mene, etsi heidät, Reuhkasus.
Nyt saa riittää! Olette kaikki hulluja.
Tuo tukka ei palaa enää. Se pakeni.
Niin paetaan mekin, Aamu.
Pois hullujen luolahörhöjen luota! - Äiti!
Tunkeuduitte elämäämme, -
ettekä ymmärrä edes pyyhkiä... jalkoja!
Ja Tirkistelijä-Thunk ja tuo typerä ruutu.
Tässä on kai ikäraja.
Ja tuo kirpunsyömä rottalapsi!
Tyhmä pentu. - Nyt tuli noutaja.
Hei, rauha.
Ja sinä! Veit tyttäreni muurin yli, -
annoit arpia ja typeriä ideoita.
Äiti! Älä puhu ystävälleni noin.
Onneksi Kundi tajusi, -
ettei kuulu luolatytön luo, vaan meidän!
Mennään, Aamu! - Minne menet?
Pakko päästä pois!
Luolaihmiset!
Voi ei.
Mikä ihme tuo on?
Eep!
Hyvä, Eep! Hoida se!
Äiti! - Tuolla hän on!
Me autetaan sua, jäänainen.
Puolustusrinki!
No niin, puukko, näytä sun suukko.
Kaverit, hetkinen. Laskekaa aseenne.
Aamu! Mitä hän tekee?
Uskokaa. Laskekaa aseenne.
Tule tänne, pikkuinen. Ei hätää.
Kaikki hyvin. Juuri noin.
Tuo ei ole hirviö, vaan äiti, -
joka pelkäsi pentunsa puolesta -
ja suojeli sitä, ehkä vähän rajusti.
Ja ehkäpä hän ei vain tajunnut, -
että muukalaiset eivät olleet uhka, -
vaan itse asiassa ystäviä.
Susilukit ja muukalaiset voivat elää -
sopusoinnussa yhdessä puumajassaan!
Tarkoitan jääluolassa.
Päättelitkö kaiken vain katsomalla sitä?
Onko ruudussa, josta katson maailmaa, -
jotain vikaa?
Silitän niitä.
Ne halaa mua hampaillaan. Au!
Kundi. - Eep?
Kundi. - Eep, olet palannut!
En. Olet valintasi tehnyt.
Ei, en halunnut sitä. - Nauti Huomisestasi.
Eep! Tule takaisin!
Ei!
Ugi, voitko lopettaa? Yritän ajatella.
Yritän päästä pois täältä, -
ennen kuin se monsteri ilmestyy.
Ei ole mitään monsteria, luupää.
Ne tahtovat vain pelotella. Aivan!
Nyt alkavat apinoiden sydämet tutista.
Katsokaa tulentekijä Parempaista -
ja vaipukaa epätoivoon! Liekki, liekki!
Loistavaa! Nyt niillä on keihäät ja tuli.
Kundi, hän antoi apinoille tulen.
Valmiina? Ja tassu.
Ja tassu.
Ja tassu-tassu-tassu-tassu-tassu.
Mummo? Onhan tämä turvallista?
Älä huoli. Ei se satu... paljon.
Missä Eep on? - Meni hakemaan polttopuita.
Menen etsimään hänet. - Gugga, auta.
Eep?
Ai hei, minä vain kerään polttopuita.
Niinpä näkyy.
Miten olisi tauko metsän kurittamisessa?
Oletko valmis puhumaan siitä?
Uskomatonta, että hän valitsi puun, -
eikä minua. - Ei se ole niin simppeliä.
Kundi tunsi Parempaiset pienenä.
He olivat hänelle perheen korvike.
Aina kun minuun on aiemmin sattunut, -
siitä on jäänyt jälki, jonka voin nähdä.
Mutta tämä sattuu todella kovaa, -
vaikken voi edes nähdä sitä.
Minä näen sen.
Mitä väliä. Me ollaan liian erilaisia.
En jaksa välittää.
Eep. Jos se sattuu noin paljon, -
ehkä sinä sittenkin välität.
Ehkä sen vuoksi kannattaa taistella.
Mitä meinaat asialle tehdä?
Äiti, etkö tosiaan tulisi tänne lämpimään?
En ole oikein unipinotyyppiä.
Shaalini lämmit... tää.
Ei mitään. Käytän reissukoria suojanani...
Eikä!
Eikö olekin kotoisaa? Minähän sanoin.
Hei, Gugga?
Eep? Hei.
Haluan vain sanoa, että olen ollut kamala.
Kaiken sen jälkeen mitä tein ja sanoin, -
sinä silti pelastit minut. Miksi?
No, meillä päin perhe pitää yhtä.
Epävirallinen motto. - Älä huoli.
Ei. Olin kamala. - Ei hätää.
Yritin viedä Kundin teiltä. - Älä välitä.
Annoin passiivis-aggressiivisen korin.
Se oli outoa. - Kuka tekee niin?
Eikä tyttärenne tietenkään ole rottalapsi.
Hän on ihastuttava. Ihana ihmislapsi.
Ja... - Riittää!
Missä Kundi on?
Taidan olla sen uusi lemmikki.
Rankkaa.
Mitä se sanoo?
Vanha ja viisas on määrännyt:
koska hirviölle ei ole banaaneja, -
te joudutte...
Taidan ymmärtää yskän.
He tahtovat, että hömelö luolamies -
kasvattaa banaaneja heille, -
kastelee pellot katkerilla kyynelillään.
Ja tietenkin minun tulee katsoa päältä.
Väärin.
Et osaa iskuapinaa. - Ai en vai?
Apinat, -
hallitsen iskevän kielenne.
Etkä hallitse. - Haastan vähän iskuapinaa.
Aarre on niin fiksu, että on tyhmä.
Mitä sanot tähän sukkeluuteen?
Minä hoidan tämän. Saanko? Kiitos.
Älä puhu päälle! - Älä itse!
Lopettakaa. Yritän järkätä meidät pois.
Tulemme juttuun. Minulla on työ.
Te mokaatte tämän kuten ihan kaiken.
Kuten kauniin teiniromanssini.
Kundi, poika, yritä ymmärtää.
Se on Ugin vika.
Hoida se, Kundi. - En ole puolellasi.
Vaan minun puolellani. - En silläkään.
Tunnistan nuo leveät hartiat.
Eep, tulit hakemaan minut. Buup.
Mitä sinä teet?
Minne matka, Aarre?
Ei äijäluolaa täällä.
Voit piilotella perheeltäsi, -
muttet pääse pakoon minua.
Kallis katraasi on vain tyytyväinen, -
koska sinä tukahdutat heidät.
Itse rakensit muurin perheesi ympärille.
Lisäksi eristit muurilla oman sydämesi.
Tiedätkö mikä olet? - Sanon suorat sanat.
Olet... - Huono...
Isä!
Sanat aseita?
Olet vain luolatyttö. Kokeile suihkua.
Käskin mennä suihkuun. Kuka tekee niin?
Sinäpoika.
Eep...
Onneksi olkoon, Aarre.
Löit minua sinne, missä sattuu.
Samat sanat.
Hei, Aarre! Haloo, Ugi!
Ugi, onko tämä hallusinaatio?
Ei. Kundi on jättibanaani.
Apinat yrittivät sanoa, -
että meidät uhrataan hirviölle -
täyden kuun aikaan tänään.
Siellä hän yhä odottaa.
En ole varma, palaako se tukka ikinä.
Kauanko oikein nukuin?
Mitä te tuijotatte?
Äiti! Hiuksesi!
Valtavat ja villit, aivan ihanat. - Kiitos.
Mummo, hiuksesi! - Mitä? Tilapäisratkaisu.
Ei! Ne lentävät tännepäin!
Reuhkasus on palannut!
Häipykää siitä.
Mene asiaan. Iskuapinat.
Vihaan niitä.
Reuhkasus sanoo, -
että miehet on kyyditetty tuonneos.
Loistavaa. Mitä tehdään?
Mitähän Ukkossiskot tekisivät?
No niin, Ukkossiskot!
Miesten pelastamiseen tarvitaan yksi asia.
Ruutu? - Ei.
Tunnushokema? - Ei.
Toisemme. - Ketkämme? Ei!
Uudet heimonimet.
Sandy, olet nyt Seikkailija.
Eep, Tulisydän. Gugga, Hurmesarvi.
Thunk, sinä olet... Thunk.
Fiksu tyttö, jonka nimeä en muista. - Aamu.
Ei! Olet Sisko Iltarusko.
Ja sinä olet Suovesi. - Suovesi?
Keksin sen ennen siistiä tukkaasi.
Minä olen Suovesi!
Hei, Sisko Iltarusko. - Niin, Tulisydän?
Näetkö susilukit? Ratsastetaako? - Joo!
Ukkossiskot! - Ukkossiskot!
Ukkossiskot!
Sitä meni suuhuni.
Tämä oli kai tässä.
Anteeksi, että söin banaanisi.
Kenties minäkin olen tehnyt virheitä.
Niin kuin annoit apinoille aseet? - Joo.
Tai varastit niiden veden?
Ja opetit nämä solmut?
Niiden solmut olivat kammottavia.
Olisinpa saanut vielä nähdä Eepin.
Olen koko elämäni etsinyt paikkaa -
vanhempieni käskystä -
ja löysin sen.
Mutta nyt mielessäni on vain Eep.
Paras ystävä, ensi ja ainut rakkaus.
Vanhempasi rakastivat sinua tosi paljon.
Eivätkä he kai muuta toivoneet kuin -
että olisit onnellinen.
Yksi juttu on varma.
Sinä ja Eep teette toisenne onnellisiksi.
En toivoisi tyttäreni viettävän Huomista -
kenenkään muun kanssa kuin sinun.
Saat perustaa kodin Ugin tyttären kanssa.
Ei se niin mene. - Mutta arvostan.
Te nuijat olette isähahmoni. - Kiitti.
Ei me oikeastaan olla niin erilaisia, Ugi.
Kaksi äärimmäisen hupsua isää, -
jotka himoavat banaaneja...
...ja joita kohtaa tosi ironinen loppu.
Ugi, mitä nyt tapahtuu?
En tiedä. En näe.
En kestä katsoa. Mikä se on?
Se on...
Se on...!
...oikeestaan aika söpö.
Oliko tuo vain sen otsa? Eikä!
Mitäh...?
Ukkossiskot!
Eep!
Mikä ihme tuo on?
PYSÄYTTÄKÄÄ HEIDÄT!!!
MUIJIEN KUNINGATAR
TULISYDÄN
Tulisydän, varo!
SISKO ILTARUSKO
HURMESARVI
SEIKKAILIJA
SUOVESI
Vau!
Ei! - Isä!
Ei!
Pure peruukkia!
REUHKASUS
Eep! Minulla on asiaa.
Niin minullakin!
Buum! Isin tyttö! - Buum!
Hei, onko nälkä? Ota kiinni jos saat!
Uloskäynnille!
No, pojat. Järkätään teidät pois täältä.
Läheltä liippasi! Eikö? Kaverit?
Aarre? Oletko kunnossa?
Kävi pahasti, Ugi.
Taisi nyrjähtää nilkka.
Pelasta itsesi.
En. Perhe pysyy yhdessä, veli.
Veli?
Veli.
Velipojat. - Mitäh...?
Veriveljet! - Bestisveljet!
Banaaniveljet!
Veljet ikuiset!
Mitä nuo tekevät?
Hei, keskittykää matsiin!
Pullero, mene!
Eep!
Ugi? - Isi?
Missä he ovat?
Ihan kuin tuolla olisi jotain...
BANAANIVELJET
Kaikki koossa? - Missä Kundi on?
Entä Eep?
Buuuum-tsiis!
Eep, odota. Yksi juttu... - Nytkö?
Olen etsinyt paikkaa nimeltä Huominen -
mutta se ei ole...
Jatka. - Huominen ei ole paikka -
vaan henkilö. Se olet sinä, Eep.
Olet minun Huomiseni.
Oikeasti?
Siitäs saat!
Taisin suututtaa sen.
Pakoon!
Tulkaa tänne alle!
Meidän pitää pudottaa tämä. - Miten?
Köynnöksiä on liikaa.
Hei!
Vau! Ei uskoisi, että se oikeasti toimi.
Olemme vapaita! Eläköön vapauttajamme!
Kivi. Kivi. Kivi. Kivi. Kivi. Kivi.
Ei!
Eep! Otan sinut kiinni!
Tiedätkö mitä? Se ei ole oikea varvas.
Et ole kertonut minulle.
Tiesitkö sinä pähkinävarpaasta? - En.
Tukkikirjanpito. Viimeinen merkintä.
Kahden karmivimman kuunkierron jälkeen -
Croodit ja Parempaiset palasivat kotiin.
Koiska?
Koiska!
Parempaiset ottivat kaikki heille asumaan.
Ikiajoiksi.
Niinpä tilalle tehtiin pari pientä säätöä.
Heti tuli avarampi vaikutelma. - Eikö?
Ja iskuapinat muuttivat naapuriin.
Ne vasta bilettävät! Yötä päivää.
Aarre oppi puhumaan niiden kieltä.
Hommaan sinulle reseptin. Älä huoli.
Entäs Ugi? - Että mitä?
Painaa sitä yhä kalloon. - Kerrataas vielä.
Muru, mene hyviin uutisiin. - Ai joo!
Moni muukin asia muuttui.
Teitä tulee ikävä.
Äiti ja minä ollaan täällä, jos tarvitset.
Buum. - Buum.
Tules tänne, vävy.
Näkemiin, isä.
Meidän typykkä lähtee.
Buumtsis?
Buum!
Sandy sanoi ekan sanansa! "Buumtsis"!
Hei. - Hei mitä?
Hei, sinä.
Mummo, oletko tehnyt jotain hiuksillesi?
Ai tämäkö? Reuhkasus pitää vapaata.
Kokeilen uutta tyyliä.
Thunk, ei ruutua ruokapöytään.
Kenellä on nälkä? - Banaanivelileipää!
Isä pelkäsi, että perhe pienenee.
Loppujen lopuksi se vain kasvoi, paljon.
Isä oli sittenkin oikeassa.
Me ollaan vahvempia yhdessä.
Subs/Sync: PTNK (poistanut suomentajan?)