Egymilliárd éve kaptuk az életet.
Mihez kezdtünk vele?
Lucy!
Sima ügy. Csak beszaladsz vele, kész, vége.
Miért nem csinálod te magad?
A tag nem számít arra, hogy egy tízes pipi viszi a cuccot.
Hanyatt vágja magát tőled. Rajta!
Mi van benne?
Szivi!
Ne gyanakodj rám így, oké?
Bízol bennem, nem?
Bassza meg!
Richard, komolyan bírlak.
De most magamra kell gondolnom.
Nem is tudom. Ezerfelé áll a fejem.
Hé, várj! Most mit művelsz?
Hazamegyek, mert hétfőn vizsgázom.
Le kell tusolnom, és tanulnom kell, vili?
Figyu! Egyik nap múzeumban jártam.
- Tudod, mit tudtam meg? - Mit?
Hogy Lucynek hívták az első nőt.
Szerinted ez meggyőző?
Igen.
Nem.
Majd hívlak. Oké?
Oké, jó, legyen.
Megmondom a tutit.
Én nem mehetek be vele.
Kicsit összebalhéztam a fószerrel.
Semmi komoly, de ha te viszed be, nem lesz gond.
Besétálsz szépen, odamész a recepcióshoz,
lehívatod Mr. Jangot.
Lejön, átveszi, rávillantod a legédibb mosolyod,
és lelépsz.
Nézd! Innen látni a recepciót.
Tedd meg a kedvemért!
Mi van a táskában?
Nem tudom, csak papírok.
Igazán? Akkor hadd lássam!
Be van zárva. És csak Mr. Jang ismeri a kódot.
Én csak a futár vagyok.
Te pénzt kapsz ezért?
- Aha. - Mégis mennyit?
Oké! Szóval kell belőle, vagy...
Nem. Mennyit fizetnek érte? Tudni akarom.
Ezer dolcsit.
Ezer dolcsit kapsz papírok cipeléséért? Komolyan?
Nem tudom. Tíz perc az egész, adnak érte egy rugót,
a többi nem az én ügyem.
Nem is az enyém, arra mérget vehetsz.
- Figyelj! - Mi van?
Elfelezzük a zsozsót.
500 neked, 500 nekem.
Majd hívlak, Richard.
Nézd, a héten már harmadszor
virítok ugyanabban a kalapban, ugyanannál a hotelnél.
Akkor nincs több gond!
Menj csak! Megvárlak. Gyerünk!
Lucy, drágám...
Tucatszor végigcsináltam már.
Papírok.
Valami dizájnokat nyúlhattak le, hogy lekoppintsák.
Itt így mennek a dolgok.
Még a cowboykalapom is itt készült. Nézd!
A címkén az áll, hogy tajvani.
Minden jót, kamu cowboykalapos!
Szivi, kérlek!
Mennem kell, Richard. Komolyan...
- Mi a szart művelsz? - Sajnálom.
Igazán. De segítened kell.
Elég! Hagyd abba! Vedd le rólam, de rögtön!
- Nem megy. - Azonnal vedd le!
Nem tudom, csak Mr. Jangnak van hozzá kulcsa.
Csak be kell menned oda, és lehívatnod a recepcióssal.
Nem! Vedd már le rólam!
Bocs, de nincs más választásom.
Ne húzd az időt, annál hamarabb végzel!
Nem hiszem el, hogy ezt tetted velem.
Itt leszek. Becsszó!
Becsszó, ez szart se ér!
De, öt kilót, előre.
Szemét vagy.
Te meg egy bűbáj.
Segíthetek, hölgyem?
Igen.
Lehívná, kérem...
Mr. Jangot?
Természetesen.
Ki keresi?
Richard.
Richard küldött.
Magát hogy hívják?
Nem lényeg, Richard.
Richard... Épp parkolóhelyet keres.
Az úr továbbra is a nevét tudakolja.
Lucy.
Milyen Lucy?
Csak Lucy. Sietne, ha kérhetném, mert...
Egy pillanat, máris lefordítom.
Mr. Jang elindult. Ne mozduljon!
Azért leülhetek?
Mr. Jang azt kérte, ne mozduljon.
Szerintem jobb, ha itt marad.
Elnézést!
Regent Hotel.
Ne!
Kérem! Könyörgöm!
Kérem!
Én nem tudok semmit!
Semmit az égvilágon! Kérem! Könyörgöm!
Ne! Kérem!
Beszél angolul?
Lucy! Igen, Lucy vagyok.
Szörnyű félreértés történt.
Nekem csak át kell adnom ezt a táskát.
Ha elveszett a kulcs, nem kell levágnia a kezem.
Csak vágja el a láncot, jó?
Kérem!
Könyörögve kérem!
Ne, ne, ne!
Kérem!
Üdvözlöm, hölgyem! Én beszélek angolul. Mr. Jang tolmácsa vagyok.
Mondja meg neki, hogy nem tettem semmit. Nem tudok semmit.
Óriási félreértés történt, érti? Mondja meg neki, kérem!
Jó, rendben. Egy pillanat!
Mr. Jang tudni akarja, mi van a táskában.
Nem tudom, mi van benne.
Most beszél angolul, vagy nem?
Beszélek. Egy évig tanultam a New York-i Nemzetközi Gimnáziumban.
Oké.
Richard küldött magához a táskával, ennyit tudok.
Jó? Mondja meg neki, kérem!
Adott egy cetlit, számokkal. Mi ez?
A kód a táskához.
Mi van benne?
Semmi veszélyes.
Akkor miért nem nyitja ki ő maga?
Nem bízik Mr. Richardban.
Én sem bízom benne.
Csak egy hete jártunk.
Jó, jó, rendben.
- Mr. Jang követeli, hogy nyissa ki a táskát. - Oké.
Uram, irgalmazz!
Mr. Jang sürgeti, hölgyem. Más dolga is van.
Ismertetné a táska tartalmát?
Négy nejlontasak, tele kék porral. Mint...
Talán lila porral.
Nem tudom. Undorító.
Mr. Jang munkát ajánl önnek.
Munkát?
Nem szeretnék munkát.
Ha úgy egymilliárd éve kezdődött is az élet,
400000 évet kellett várnunk az első idegsejtek abnormális kifejlődésére.
Ezzel vette kezdetét az általunk ismert élet. A kialakuló agyak csak pár milligrammosak.
Intelligenciának egyelőre semmi jele.
Inkább csak reflexként működik.
Egy neuron, életben vagy. Két neuron,
máris mozogsz, és a mozgással érdekes fejlemények kezdődnek.
Az állati élet több millió éves a földön.
A legtöbb faj agyi kapacitásának mégis pusztán 3-5%-át használja.
De amikor az ember végre
az állatok fejlődési láncának csúcsára került,
olyan faj kialakulásának lehetünk tanúi, mely többet használ agyi kapacitásából.
10%, talán nem tűnik soknak,
de nézzék meg, mire jutottunk vele!
Most vegyünk egy különleges esetet!
Az egyetlen olyan élőlényt, aki nálunk jobban használja az agyát.
A delfint.
Ez a bámulatos állat a becslések szerint
20%-át használja agyi kapacitásának.
Éppen ennek köszönhetően
alakulhatott ki
olyan visszhanglokátoros rendszere,
mely az ember által feltalált összes szonárt felülmúlja.
De a delfin nem találta fel a hanglokátort, természetesen fejlődött ki nála.
És ez a veleje
a mai filozófiai eszmefuttatásnak.
Levonhatjuk-e azt a következtetést,
hogy az embereket inkább érdekli
a birtoklás,
mint az élet?
Lucy!
Mit csináltak a hasammal?
Semmit!
Csak egy kis vízszintes vágást.
Szakszerűen.
Meglátja, egy hónap, és nyomát sem látni.
Jövő nyáron már napozhat vele.
Nem a heg miatt aggódom.
Hanem hogy miért vágtuk fel, ugye?
Nyugalom, egyetlen szervét sem vettük ki.
Pusztán becsusszantottunk egy kis csomagot a pocijába.
Új drog, odalesznek érte az európai fiatalok, nekem elhiheti.
Micsoda?
A tudományos neve CPH4.
Nem túl szexi a hangzása, ami a marketinget illeti.
Még keresünk valami ütősebb nevet.
Nincs ötlete?
Elnézést!
Üdv!
Üdvözlöm önöket, fáradjanak be! Pompás!
Pazar, pazar!
Fantasztikus! Lenyűgöző.
- Hogy s mint? - Remekül, drágám.
Jó.
Rendben. Először is
köszönöm a részvételüket ebben a kalandban,
ami bizonyára zökkenőmentesen alakul.
Ezekkel a remek kis útlevelekkel és jegyekkel
az elkövetkező 24 órában hazajuthatnak.
Az érkezéskor várni fogják önöket az embereink,
hogy visszakaphassuk a szállítmányunkat,
önök pedig a jól megérdemelt szabadságukat.
Bizonyára mondanom sem kell, de ha esetleg kísértést éreznének,
hogy figyelmeztessék a hatóságokat, vagy feladják magukat,
mindegyikük családjának megvan a neve és címe
a legtávolabbi rokonokig, érthető?
Tehát számítunk teljes diszkréciójukra.
Jó! Akkor,
uraim, hölgyem, hadd kívánjam önöknek először:
bon voyage!
Pompás.
Ezt árulni fogják?
Sajnálom, de ez az üzleti stratégiánk.
Az olyan primitív lények számára, mint mi, úgy tűnik, az életnek csak egy célja van:
időt nyerni.
És úgy tűnik, ugyanez
a kizárólagos cél vezérli testünk minden egyes sejtjét.
Hogy elérje a célt, a sejtek tömegének,
melyek felépítik akár a földigilisztát, akár az embert, csak két választása van.
Vagy a halhatatlanság,
vagy a reprodukció.
Ha az élőhelye nem elég kedvező vagy tápláló,
a sejt a halhatatlanságot választja.
Más szavakkal, az önfenntartást és az önmenedzselést.
Másfelől,
ha az élőhelye kedvező,
a reprodukció mellett dönt.
Így, ha meghal, átadja a lényegi információt és tudást
a következő sejtnek, ami szintén továbbadja, és így tovább.
Így öröklődik a tanulás és a tudás az időn át.
Jó, rendben. Nyugi!
Várj! Nyerj időt!
A gépen lesz időd gondolkodni. Szállj fel!
Szállj fel, tűnés innen!
Most ez a fő. Csak nyerj időt!
Ne próbálkozz semmivel! Őrizd meg a nyugalmad! Még élsz.
Még élsz, bébi. Életben vagy. Csak ez számít. Várj!
Nyerj időt!
Nincs kedvem hozzá.
Képzeljük el pár percre,
milyen lenne az életünk, ha, mondjuk,
az agyi kapacitásunk 20%-át használnánk!
Ez a kezdeti szakasz
hozzáférést adna a testünkhöz, és uralmat felette.
- Uram! - Igen?
Van rá tudományos bizonyíték?
Jelenleg ez csak egy hipotézis, megvallom.
De ha belegondolnak,
igazán furcsa, hogy a görögök, az egyiptomiak, az indiaiak
már századokkal a mikroszkóp feltalálása előtt tudtak a sejtekről.
És mit mondjunk Darwinról,
akit mindenki bolondnak tartott az evolúcióelmélete miatt?
Kötelességünk, hogy kitoljuk a határainkat,
és az evolúciótól eljussunk a revolúcióig.
100 milliárd neuron per fő, és csak 15%-a aktív.
Több a kapcsolat az emberi testben,
mint ahány csillag van a galaxisban.
Gigantikus információhálózat birtokosai vagyunk,
melyhez szinte semmi hozzáférésünk.
- Uram! - Igen?
És mi lesz a következő szakasz?
Nos, valószínűleg más emberek irányítása.
De ehhez legalább az agyi kapacitásunk 40%-ára lenne szükségünk.
Önmagunk és mások irányítása után
az anyag feletti uralom következne.
De ez már a sci-fi birodalmába tartozik,
és nem tudunk róla többet, mint a holdat fürkésző kutya.
- Elnézést, uram! - Igen?
De mi történne, ha valami megmagyarázhatatlan oknál fogva
valaki az agyi kapacitása 100%-ához hozzáférne?
A 100%-ához?
Igen.
Fogalmam sincs.
Hé!
- Hé! Beszélsz angolul? - Nem, nem, nem.
- Beszélsz angolul? - Igen, igen.
- Vigyél kórházba! - Kórház.
A lábam!
Kórház!
Várj meg!
Hölgyem! Hahó!
Hé! Hölgyem!
Segítségre van szükségem. Sürgősen.
Nem tartózkodhat idebent. Műtünk!
Fáradjon ki, kérem!
Úgyse tudták volna megmenteni.
A tumor átterjedt a kéregbe és a gerince jobb oldalára.
Valaki belém tett egy zacskó drogot. Vegye ki! Szivárog.
Gyerünk!
Jó. Csak beadok egy helyi érzéstelenítőt.
Kihagyhatja.
Rendben.
Jó.
Higgadjon le, kérem!
Tegye le a fegyvert!
Megvizsgálom, jó?
- Szabad? - Igen.
- Halló! - Anya?
Szia! Lucy!
Szívem, örülök, hogy jelentkeztél!
De hány óra van nálatok?
Nem tudom, éjjel van.
Tartsd egy percre, leteszem a másikat.
Most be kell hatolnom.
Folytathatjuk. Azért nem viszed túlzásba a bulizást, ugye?
Megígérted, hogy vigyázol magadra.
Próbálok, anya. Igyekszem.
Köszi, hogy csak úgy rám csörögtél.
Apád bánni fogja, hogy nem volt itt.
Még nem ért haza az edzésből.
Reggel szoktál hívni.
- Anya! - Igen?
Mindent érzek.
Hogy érted, kincsem?
A teret,
a levegőt,
a rezgéseket,
az embereket.
A gravitációt is érzem.
Érzem, ahogy forog a Föld,
ahogy a hő távozik a testemből,
a vért az ereimben.
Érzem az agyamat,
a legmélyebb emlékeimet...
Drágám, akadozik a vonal. Nem hallak túl jól.
Mit mondtál az emlékekről?
Ahogy fájt a szám,
amikor fogszabályzót hordtam.
Ahogy a homlokomra tetted a kezem, amikor lázas voltam.
Emlékszem, ahogy a macskát simogatom, olyan puha volt.
A macskát? Milyen macskát, drágám?
A kék szemű sziámit, aminek eltört a farka.
Kicsim, arra nem emlékezhetsz. Alig voltál egyéves.
Emlékszem a tejed ízére a számban.
A szobára,
a folyadékra.
De hát miről beszélsz, drágám?
Csak el szeretném mondani, hogy szeretlek benneteket.
Szívem...
És köszönöm az ezernyi puszit, amit most is itt érzek az arcomon.
Szeretlek, anya.
Én is szeretlek, drágám.
Mindennél jobban a világon.
Mennyi maradt?
Fél kiló.
És mikor ürül ki a testemből a többi?
Csak akkor tudok válaszolni, ha megtudom, mi ez.
Szabad?
Csak rajta!
CPH4.
Meséljen róla!
A terhes nők szervezete állítja elő a terhesség hatodik hetében,
csekély mennyiségben.
A baba szempontjából olyan erős, mint egy atombomba.
Ez adja meg a magzatnak a csontok kialakulásához szükséges erőt.
Hallottam, hogy megpróbálják szintetikusan előállítani.
De nem tudtam, hogy már sikerült is.
Ha ez tényleg CPH4,
ilyen mennyiség mellett
csoda, hogy még életben van.
Nem sokáig.
A tanulás mindig fájdalmas folyamat.
Mint amikor kicsi vagy, nőnek a csontjaid, és mindened fáj.
El tudod hinni, hogy emlékszem a csontjaim növekedésének hangjára?
A bőröm alatti csikorgásra.
Minden más most.
Érthető zenévé állnak össze a hangok, mint a folyadékok.
Érdekes, régen izgatott, ki vagyok, és mi akarok lenni,
de most, hogy az agyam legrejtettebb zugaihoz is hozzáférek,
tisztán látok, és ráébredek, amitől azok vagyunk, amik,
az primitív.
Csupa akadály.
Érthetően beszélek?
Mint ez a kín, amit átélsz.
Akadályoz a megértésben.
Most csak a kínt ismered. Csak a fájdalmat érted meg.
Hol vannak a többiek?
Akik viszik a drogokat.
Kell az anyag, orvosi használatra.
Berlin.
Párizs.
Róma.
Kösz, hogy megosztottad velem.
Jó estét, professzor úr!
Itt vacsorázik ma este?
Attól tartok. Kimerültem.
- Jó pihenést! - Köszönöm!
A frászt hozod rám az eszement dörömböléseddel!
Hiányoztál.
Te is.
Mi az, elveszett a kulcsod?
Igen.
- Használhatnám a laptopodat? - Persze.
Szóval tegnap végig meghallgatáson voltam, nagyon baró.
Egész nap állnom kellett,
mert szarnak az idődre, csak lökik a kínai rizsát.
Ki érti a kínait? Én nem.
És mind azt ígérik, hogy majd hívnak, de sose teszik,
el se kérik a számodat.
Egy srácot kivéve, de ő nem kínai.
Az ügynökségnél dolgozik, és cuki. De milyen cuki!
A "cuki vagyok, és tudom" fajta.
Volt benne valami... Hú, és a segge!
Hadd ne részletezzem!
És sose találod ki, hová vitt.
Four Seasons, lakosztály, és átkufircoltuk az éjszakát.
Bocsi, csak magamról beszélek. Mizújs? Hogy van Richard?
Meghalt.
Buggyantak vagytok.
Megyek tusolni.
Igen?
Norman professzor, Lucynek hívnak,
az imént az összes írását átolvastam az emberi agyról. Találkoznunk kell.
Az összes írásomat?
Ez nagyon hízelgő, ifjú hölgy, de őszintén kétlem.
Mivel írtam mintegy...
6734 oldalt. Fejből felmondhatom, ha kívánja.
Maga Emily barátnője?
Neki vannak ilyen viccei. Ott van magával?
Nem, egyedül vagyok.
- Ki maga? - Már mondtam.
Lucy, ugye? Igaz is, elnézést.
Olvastam az elméletét az agyi kapacitásról.
Némileg kezdetleges, de jó nyomon jár.
Köszönöm!
Professzor, a sejtjeim villámsebesen reprodukálódnak.
Több millió másodpercenként.
Nehéz pontosan megbecsülni a halálom idejét,
de 24 órát biztos nem élek túl.
Mire akar kilyukadni?
Arra, hogy az elmélete nem puszta teória.
Nagy mennyiségű szintetikus CPH4 szívódott fel a szervezetemben,
ezért képes leszek használni az agyam 100%-át.
Jelenleg 28%-nál tartok, és igaz, amit írt.
Ha az agy eléri a 20%-ot, megnyílik, és tágulni kezd.
Nincs több akadály. Ledőlnek a gátak, mint a dominók.
Az irányításom alá vonom az agyamat.
Nos, nem is tudom, mit... mondjak.
Igaz, hogy több mint 20 éve dolgozom a témán,
de ez sosem volt több feltevések, eszmék sorozatánál.
Sose hittem, hogy valaki...
Tudja irányítani az anyagcseréjét?
Igen.
És kezdem tudni irányítani mások testét is.
A mágneses és elektromos hullámok felett is van hatalmam.
De nem az összes, csak az alapvetők fölött.
Televízió.
Telefon.
Rádió.
Lenyűgöző.
Nem érzek se fájdalmat,
se félelmet,
se vágyat.
Mintha minden elillanna, ami emberré tesz.
Ahogy egyre kevésbé vagyok ember,
egyre nő a tudásom mindenről,
a kvantumfizikáról, az alkalmazott matematikáról,
a sejtmag végtelen kapacitásáról.
Ez a tudás most mind berobban az agyamba.
Nem tudom, mit tegyek vele.
Ha az a kérdése, hogy mit tegyen...
Tudja,
ha belegondol,
mi a természete az életnek,
a kezdetek kezdetétől fogva,
az első sejt kifejlődésétől,
ami két sejtre osztódott.
Az élet egyetlen célja mindmáig
a tanultak továbbadása.
Nem volt magasabb cél.
Ha engem kérdez, hogy mit tegyen a felhalmozott tudásával,
azt mondanám,
adja tovább.
Mint bármelyik egyszerű sejt
az idők során.
Idő.
Hát persze!
12 órán belül felkeresem.
- Már el is mész? - El.
- Ez meg mi? - Recept.
Mióta tudsz te írni kínaiul?
Úgy egy órája.
Lucy, egy kukkot se értek ebből.
Nem működnek rendesen a veséid, kezd leállni a májad.
Életmódváltásra van szükséged.
Szedd ezt a gyógyszert, tornázz, térj át biokajákra!
Akkor rendbe jössz.
Tegnap éjjel 11-kor egy nő agyonlőtt egy beteget...
Ez a Tri-Service Kórházban történt.
A gyanúsított 25 körüli, szőke, középmagas.
Országos körözést adtak ki.
Fegyvere van, veszélyes.
Del Rio.
Fura hívást kaptam egy amerikai állampolgártól Tajvanból.
Egy fiatal nő volt, hogy fülese van egy nagy droghálózatról.
- Felveszem. - Jó, rögzítem.
Halló!
Fontos információm van drogdílerekről.
Beszélnem kell valakivel,
aki illetékes az ügyben.
Szerencséje van, én vagyok a legilletékesebb az irodában.
De ne szaladjunk előre! Hogy hívják?
Figyeljen, Pierre Del Rio! Szálljon le az asztaláról, üljön le a székbe,
fogja a balra lévő piros tollat, és írja le, amit mondok!
Nincsenek kamerák. Siessen! Nem vesztegethetem az időt.
Mondja!
Átküldöm három ember adatait, akik hamarosan Európába érkeznek.
Mindegyik egy kiló drogot visz.
Tartóztassa le őket, és gyűjtse be az anyagot nekem!
Milyen formában hozzák a drogot? Táblákban? Kapszulákban?
Porban. Nejlontasakban lapul a hasuk mélyén.
Tessék?
Óvatosan vegyék ki belőlük!
Igen erős a szer.
Nekem elhiheti.
Érti?
Igen.
Jó.
Számítok magára.
Oké?
Jó napot!
BERLIN - NÉMETORSZÁG
Köszönöm.
Ő az! Kapják el.
Kérem, kövessen.
PÁRIZS - FRANCIAORSZÁG
Jó napot.
Uram, jöjjön velünk.
RÓMA - OLASZORSZÁG
Köszöntöm Rómában.
Jó napot, uram.
Kérem, kövessen. Erre.
Rendben, persze.
Del Rio.
Köszönöm, hogy visszahívott.
Megvan a csomagja.
Köszönöm! Küldöm a papírokat az átszállításhoz.
Viszhall!
Megvan mind a három.
Hölgyeim és uraim,
leszállunk a párizsi Charles de Gaulle reptérre.
Hölgyem, kérem, tegye el a laptopjait!
Törölje meg az orrát!
Tessék?
Kérhetnék egy pohár pezsgőt?
Igen. Persze.
Vinnél pezsgőt annak a lánynak?
Igen, vérzik az orrom.
Hölgyem, a pezsgője!
Köszönöm!
Nagyon sajnálom, de mindenképp fel kell hajtania az asztalt.
Persze.
A tudásra!
Ha az élőhelye nem elég kedvező vagy tápláló,
a sejt a halhatatlanságot választja.
Más szavakkal, az önfenntartást és az önmenedzselést.
Ne! Hölgyem! Hölgyem!
Üljön vissza, kérem!
Kisasszony!
Hölgyem! Nyissa ki az ajtót! Muszáj visszaülnie a helyére!
Hamarosan földet érünk! Kérem! Nyissa ki!
Mondjon valamit, kérem! Jól van? Hölgyem!
Hölgyem, kérem, nyissa ki az ajtót!
Tegyen valamit, segítsen! Kérem!
Mindjárt landolunk! Nyissa ki!
Hölgyem! Jól van? Válaszoljon!
Sebhely van az alhasán?
Egész friss, még benne a varrat.
- Hogy van? - Jól. Alszik.
Amit beadtam neki, az mára biztos kiütötte.
- Felébredt! - Biztos?
Az ágyán ül.
Ő az.
- Nem kötözték le? - Dehogynem!
Hölgyem!
Ne mozduljon!
Négyszemközt kell beszélnünk.
Tegye fel a kezét, kérem!
Megszerezte a tasakokat?
Meg.
Hol vannak?
Biztos helyen.
Itt,
Párizsban.
Nálam biztosabb helyen lesznek.
Ne hagyd ott a kocsit. Parkolj be.
Tudja, zsaruként sok groteszk dolgot lát az ember.
De őszinte leszek.
A frászt hozta rám azzal, amit ott művelt.
Hogy így kidöntötte az embereket.
Aggódnom kellene?
Nem.
Jó.
Szabad?
Csak nyugodtan!
- Mi ez? - Koreai. Én vezetek.
Hé! Ne, álljon meg! Ez egy rendőrautó.
Nem teheti. Ki van zárva, hölgyem.
Ez egy rendőrautó.
Jó, rendben!
Gyerünk, fiúk!
Uram, uram, elnézést, uram!
Beszélnem kell valakivel.
Beszéljen a rendőrséggel.
Német állampolgár vagyok, és ügyvédet követelek.
Szólok a sebészetnek.
- Hozz valami kaját. - Kajafüggő vagy.
Mindig így vezet?
Most vezetek életemben először.
Szuper.
- Hé, ez egyirányú! - Késésben vagyunk.
Inkább késnék, mint meghalnék.
Igazából sose halunk meg.
Elnézést, uram!
Nem érzem jól magam.
Jól vagyok. Minden rendben.
Szólok nekik, hogy ne kövessenek.
Nem fontos.
Hoztam szalonnás...
A táskát!
Nyírjátok ki, hozzátok a tasakot.
Ne ácsorogjatok, öljétek meg!
Nyissa ki!
Indulás!
Nem hiszem, hogy a segítségére lennék.
Dehogynem.
Hogy érti?
Emlékeztet.
Indulhatunk?
Hová megyünk?
Forduljon az első kanyarnál balra!
BOULEVARD DE PORT ROYAL (PÁRIZS)
Jó.
Mozgás!
Kövesd azt a kocsit.
Professzor!
- Halló! - Itt Lucy.
Ő az! Ő az!
Üdvözlöm!
- Párizsból hív? - Igen.
Jó, remek! Pompás.
Nézze, azóta eljöttem a hotelből.
Bejöttem az egyetemre, ahol bátorkodtam
összehívni pár kollégát, hogy megvitassuk az esetét.
Szakterületük kiválóságai, és igen megbízhatóak.
Bízom magában.
Köszönöm!
Akkor be tudna jönni az egyetemre?
Ör...
Örvendek.
Úgyszintén.
Del Rio kapitány.
Üdvözlöm!
Bemutatnám a kollégáimnak.
Cartier professzor, idegsebész.
Mindenkiről tudom, kicsoda.
Igaz is!
Uraim, bemutatom Lucyt, az első nőt...
Mármint...
Ahogy korábban említettem, Miss Lucy
előttem érthetetlen okokból megnyitotta agyának bizonyos részeit,
melyek eleddig feltáratlan agyterületekhez biztosítanak hozzáférést.
Szokatlan képességei vannak.
Mondana egy példát?
A lánya, Gabrielle, hatéves korában elhunyt autóbalesetben.
Kék kocsi volt, bőrüléssel,
műanyag madár lógott a visszapillantón.
Főnök, öt emberünk meghalt. Sajnálom.
Hány maradt?
Velem kábé 25.
A rohadt csaj, nem bírunk vele.
Boszorkány.
Tudom.
Magam ölöm meg.
Támadók jönnek. Biztosítaná a szobát?
- Oda kell figyelnem. - Természetesen.
Húzzunk bele.
Hogyan jutott hozzá ennyi információhoz?
Elektromos impulzusok révén.
Minden sejt tud az összes többiről, kommunikálnak egymással.
Ezer bit információt cserélnek másodpercenként.
A sejtek óriási kommunikációs hálóvá állnak össze,
ami az anyagot formálja.
A sejtek összeállnak, formát alkotnak,
deformálódnak, reformálódnak.
Nincs különbség, ez mind ugyanaz.
Az emberek egyedinek tekintik magukat,
ezért az egész lételméletüket az egyediségükre alapozzák.
Az "egy" a mértékegységük.
Tévednek.
Az eddigi társadalmi rendszerek nem többek puszta vázlatnál.
Egy meg egy, az kettő. Ez minden, amit tanultunk.
De egy meg egy sose volt kettő.
Igazából nincsenek számok, se betűk.
Kódoltuk a létünket, hogy emberszabásúvá,
felfoghatóvá tegyük.
Mértéket alkottunk, hogy elfelejthessük, milyen mérhetetlen.
De ha nem az ember a mértékegység,
és a világot nem matematikai törvények vezérlik,
akkor mégis micsoda?
Vegyünk kamerára egy gyorsuló autót!
Végtelenül gyorsítsuk fel a képet,
és az autó eltűnik.
Akkor mi a bizonyítékunk arra, hogy létezik?
Az idő legitimálja a létét. Az idő az egyetlen igazi mértékegység.
Az idő bizonyítja az anyag létét.
Nélküle
nem létezünk.
Az idő az egység.
Kutassátok át az épületet, találjátok meg!
Nem tudjuk sokáig feltartani őket.
Akkor ideje indulnunk.
Biztos, hogy ilyen nagy dózisra van szüksége?
Halálos is lehet.
Pár sejtem a végsőkig küzdeni fog az épségéért.
Az utolsó pár százalékot csak úgy tudom elérni,
ha erővel nyitom fel a sejteket a sejtmagig.
De ez a mérhetetlen tudás, Lucy...
Nem tudom, felkészült-e rá az emberiség.
A hatalom és a haszon hajt minket.
Az emberi természetet figyelembe véve
ez csak instabilitáshoz és káoszhoz vezethet.
A tudatlanság vezet káoszhoz, nem a tudás.
Építek egy számítógépet, és az összes tudásomat beletöltöm.
Megtalálom a módját, hogyan férhet hozzá.
Jó.
Csak remélem, méltók leszünk az áldozatára.
Ne mozduljanak!
Értenek angolul?
Most mit művel?
Energiát és anyagot keres.
És kapcsolódni próbál a számítógépeinkhez.
Chong-Ju!
Itt vagyok, főnök.
Csinálj velük valamit.
Oké, főnök!
Gyerünk, srácok.
Mehet?
Jól vagy?
Hívj orvost. Gyorsan!
Uramisten! Mi történik?
Most mit csinál?
Új generációs számítógépet alkot, feltételezem.
Hol van?
Feleljenek.
Feleljenek!
Hé, maga!
Odanézzenek! Mozog a számítógép!
Mondják!
Hova tűnt a lány?
Mindenhol vagyok.
Egymilliárd éve kaptuk az életet.
Most már tudjátok, mihez kezdhetünk vele.
Hungarian