LUOTEIS-YHDYSVALLAT, 1910
Ehkä se oli uhoa tai itsepäisyyttä, mikä sai minut matkaamaan länteen.
Aluksi olin kieltäytyä Coal Valleyn opettajattaren virasta.
Koulutukseni riitti tehtävään,
mutta etuoikeutetun asemani vuoksi pelkäsin olevani kykenemätön -
kohtaamaan lännen vastoinkäymiset.
Sisareni Julie auttoi päätöksessä, koska hän epäili luonteenlujuuttani.
Hän pelotteli lehmipojilla, viskitrokareilla ja lainsuojattomilla.
Se vain vahvisti päätöstäni osoittaa perheelleni,
että minä olen Elizabeth Thatcher,
vahva, itsenäinen ja kykenevä nainen.
Kohtaan kaikki vaikeudet rohkeasti, ylväästi ja arvokkaasti.
Suuret kiitokset, hra Yost.
Hyvää iltapäivää.
Olen Elizabeth Thatcher, uusi opettajatar.
Minä olen Abigail Stanton.
-Cat Montgomery. -Florence Blakely.
-Odotimme teitä toissa päivänä. -Pyydän anteeksi.
Postivaunut ryöstettiin. Samoin tavarani.
Kävelin tunteja ennen kuin minut pelastettiin.
-Oletteko kunnossa? -Olen, kiitos kysymästä.
Menisimmekö istumaan ja juttelemaan jonnekin?
-Tulkaa, nti Thatcher. -Kiitos, hra Yost.
Opettajattaren virka on yksi ainoista asioista,
jota Pacific Northwestin kaivosyhtiö ei enää omista.
Me äidit halusimme lapsemme kouluun. Niinpä perustimme sellaisen.
Valitettavasti kirkko paloi ja tunnit pidetään täällä saluunassa.
-Onko koulu saluunassa? -Muualle lapset eivät mahtuisi.
Pyysimme kokenutta opettajaa,
joka ei hätkähdä Coal Valleyn haasteita.
En ole ehkä sitä, mitä odotitte.
Olen kuitenkin perehtynyt moderneihin opetusmuotoihin.
Kertoihan koulutarkastaja, mitä täällä tapahtui?
Ei.
Kolme kuukautta sitten kaivoksessa räjähti.
47 urhoollista miestä kuoli. Monet menettivät miehensä ja poikansa.
-Useat lapset jäivät isättömiksi. -Olen pahoillani. En tiennyt.
-Täällä ei kaivata prinsessoja. -Vakuutan, etten ole...
Äidit maksavat palkkanne. Monilla meistä ei ole kuin lapsemme.
Lasten koulutus on ainoa asia, johon voimme vaikuttaa.
Henkilön, jolle uskomme heidät, on oltava peloton.
Ette opeta heitä vain lukemaan. Taistelette heidän tulevaisuudestaan.
Latinaksi se tarkoittaa: "Tieto on valttia."
-Voit palata takaisin Latinaasi. -Älkää. Olen tullut kaukaa.
Antakaa minun todistaa taitoni.
Postivaunut palaavat viikon päästä. Annetaan hänen yrittää sen aikaa.
Voitte majoittua siksi aikaa opettajien asuntolaan.
Suuret kiitokset.
En pelkää liata käsiäni...
Anteeksi.
Minä ja tuholaiset emme ole hyvissä väleissä.
Viikosta tulee pitkä.
Luoja paratkoon.
Elizabeth. Oletpa aikaisin jalkeilla.
Kai sait unta eilisiltaisen jälkeen.
Halusin pyytää anteeksi ennen koululle lähtöä.
En tiennyt, että tuli oli niin lähellä.
-Korvaan tietenkin asuntolan palon... -Aivan suotta. Se oli vanha rakennus.
Kiitos, kun otitte minut tänne ja lainasitte nämä vaatteet.
-Pidätte minua varmasti epäpätevänä. -En.
Uuteen paikkaan on vaikea sopeutua.
Kun muutin tänne mieheni Noahin -
ja poikamme Peterin kanssa, olimme nuoria ja tietämättömiä.
Löysimme kuitenkin paikkamme. Niin kuin sinäkin löydät.
Kiitos ystävällisistä sanoistanne.
-Ensimmäinen koulupäivä odottaa. -Onnea matkaan.
Alku voi olla hankalaa, mutta luotan sinuun täysin.
Kiitos.
Valmistuin eräästä parhaimmasta opinajosta. Pystyn tähän varmasti.
Rosalee ei näe taululle takaa. Hänen on istuttava edessä.
-Sopiihan se. -Poikani osaa laskea, muttei tavata.
-Äitini on iloinen, että tulitte tänne. -Minäkin olen iloinen siitä.
Hyvää huomenta.
-Minä otin juustoa evääksi. -Minäkin pidän juustosta.
-Annatteko kotiläksyjä? -En...
Koulutehtäviä ei tehdä ruokapöydässäni.
-Maksamme teille palkkaa. -Minä...
Haluan pojastani älykkään, jottei hän joudu töihin kaivokseen.
Hyvät rouvat, annetaan nti Thatcherille tilaa.
Olemme siunattuja, että hän tuli tänne -
opettamaan lapsiamme ei kovin ihanteellisissa olosuhteissa.
"Joka ei nuorena opi, kadottaa sekä menneisyytensä että tulevaisuutensa."
Euripides sanoi niin.
Anteeksi. Tarvitsen juotavaa.
En sellaista juotavaa. En minä juo.
Näkemiin.
Kerron ensin, mitä odotan teiltä.
Odotan teidän keskittyvän puheeseeni.
Pyydätte puheenvuoroa viittaamalla.
Älkää nousko paikaltanne luvatta älkääkä puhuko silloin...
Odottakaa! Ette pyytäneet lupaa.
Istukaa alas! Rikotte jo sääntöjäni.
Kaikki lähtijät vievät huomautuksen vanhemmilleen.
Niin?
Minä olen Rachel. Teidän ei pitäisi estää heitä.
-Miksi ei? -Ääni kuuluu kaivokselta.
-Jonkun isä on taas löydetty. -Löydetty?
Nyt heidät voidaan haudata kunnolla.
Seuratkaa.
Naapurit, olemme toteuttaneet lupauksemme.
Kaivoimme esiin viimeiset kadonneet.
Viime kuukausina on tuntunut kuin...
Kuin kaikki olisi pielessä.
Urhoollisten miesten ruumiiden lisäksi löysimme tänään jotakin muutakin.
Toivottavasti se tuo lohdutuksen edes yhdelle perheelle.
Anna anteeksi, isä
-Mitä siinä lukee? -"Anna anteeksi, isä."
Rouvat, lupaan pitää hyvää huolta tästä laudasta,
kunnes sen kohtalosta päätetään.
Yksi työläisistä käytti viime hetkensä tässä maailmassa -
kirjoittaakseen nuo sanat perheelleen.
Meidän pitäisi päättää sen kohtalosta.
-Tuo on oikeaa puhetta. -Niin sen pitää mennä.
Palaan toimistolleni, hra Spurlock.
-Astukaa sivuun, hra Palmer. -Päätös ei ole teidän, hra Gowen.
Tämä on työläisten ja leskien asia. Te ette kuulu kumpiinkaan.
-Astukaa sivuun, hra Palmer. -Tai mitä?
Ajatteko päälleni? Sitäkö haluatte? Taas yksi kuollut työläinen!
Perääntykää.
-Kuka hän on? -Ratsupoliisi.
Kertoisitteko, mistä täällä kiikastaa?
-Kaivoksessa tapahtui taannoin katastrofi. -Olen tietoinen siitä.
Tänään löysimme tämän.
Sen kirjoittaja ei ole kuitenkaan tiedossa.
Ymmärrettävästi se nostaa kaikkien tunteet pintaan.
Tällaiseen häiriötekijään ei ole varaa.
Kukaan ei mietikään työntekoa ennen kuin kirjoittaja selviää.
Asiat voidaan hoitaa yhtä aikaa.
Oikeudenmukaisinta on, että lesket toimittavat näytteen -
miestensä käsialasta hra Gowenille.
Ratkaisu selvinnee kolmessa päivässä.
-Kuka te olette, nuorukainen? -Nimeni on Jack Thornton.
Coal Valleyn uusi konstaapeli.
Korit sisältävät...
-Hei. En tiennyt, että täällä oli muita. -Hyvää huomenta.
Yövyn eräässä yläkerran huoneessa, kunnes pysyvämpi asunto löytyy.
Elizabeth Thatcher, uusi opettajatar. Arvattavasti päättelitte sen jo.
Konstaapeli Jack Thornton. Arvattavasti päättelitte sen jo.
Anteeksi. Ei kai liitupölyä tarttunut?
Ei. Nyt tunnen oloni petetyksi.
Yllättävää, että Coal Valleyssa on päätoiminen ratsupoliisi.
Niin on. Olin menossa Cape Fullertoniin, mutta minut siirrettiin tänne.
Coal Valley on varmasti rauhallisempi kuin kiireinen satamakaupunki.
Hetkinen. Tunnetteko kaupungin?
Hyvin. Isälläni on ollut liiketoimia Cape Fullertonissa vuosikausia.
-Kuka isänne on? -William Thatcher.
Laivapohattako?
En kutsu häntä siksi, mutta kai hän on sellainen.
-Nyt ymmärrän. -Minkä?
Viikko sitten en ollut kuullutkaan Coal Valleysta.
Kun suunnittelin matkaa Cape Fullertoniin, minut siirrettiinkin tänne.
Siitä päätti hyvin vaikutusvaltainen mies.
Ette kai usko...
Nielen hiilipölyä ties kuinka kauan, koska täällä on äveriään miehen tytär.
Siksi olen täällä.
Estän Thatcherin prinsessaa kompastumasta kaupungissa, jonne hänen ei pitänyt tulla.
Suoraan sanottuna tuo oli asiatonta.
Vaikka isäni olisi hankkinut teidät tänne, minä en tarvitse apuanne.
Osaan kävellä kompastumatta, kiitos vain.
Tarkemmin ajateltuna, tuskin jään tänne pitkäksi aikaa,
koska ette kestä täällä kuukautta.
Teidän lienee parasta alkaa totutella hiilipölyn makuun.
Me Thatcherit emme karta haasteita.
Suokaa anteeksi, oppitunnin valmistelu on kesken. Hyvää päivänjatkoa, sir.
Niinpä pyydän välitöntä siirtoa uuteen paikkaan.
Terveisin konstaapeli Jack Thornton.
Jos tässä oli kaikki, lähetän tämän saman tien.
VASTAANOTTAJA: RANDALL POPE PACIFIC NORTHWESTIN PÄÄJOHTAJA
"Turvallisuuden laiminlyönti."
Verratkaa avioliittolupamme käsialaa laudanpätkään. Sen kirjoitti sama mies.
Olin nukkumassa, kun hän lähti töihin. Hän kirjoitti lautaan hyvästinsä meille.
Kiitos. Tutkin asiaa, rva Crocker.
Seuraava!
-Huomenta, rva Montgomery. -Joseph jätti aina viestilappuja.
Yövuoroon lähtiessään hän jätti lapun jääkaapin oveen tai tyynylleni.
Käy järkeen,
että hän jätti vielä viimeisen viestin.
Ilmoitan, kun tiedän lisää. Kiitos. Seuraava!
Kuka osaa jäsennellä tämän?
Onko se substantiivi?
Lauseenjäsennys
Vai verbi?
Kuka tietää?
Se on verbi.
Kuunnelkaahan.
Saisinko huomionne? Silmät liitutaulua kohden.
Vanhempanne maksavat palkkani, jotta teistä voi tulla mitä tahansa.
Ehkä lääkäreitä.
-Tai hammaslääkäreitä. -Olet täysin väärässä.
-Ei puhuta, kun minä olen äänessä. -Onpas!
-Minun isäni kirjoitti sen! -Ette kuuntele nyt, pojat.
-Peru sanasi. -Lopettakaa heti paikalla.
-Anna mennä, Gabe! -Näytä hänelle!
Lopettakaa, pojat!
Tulit juuri ajoissa päivälliselle. Kattaisitko pöydän kolmelle?
Muistatko, kun sanoit alun olevan hankalaa?
-Olit oikeassa. -Olet näköjään saanut mustelmiakin.
-Mitä tapahtui? -Pojat kinastelivat laudanpätkästä.
Menin väliin ja sain tuta sen nahoissani.
Älä ikinä yritä sovitella poikien välejä.
Heidät pitäisi saada kiinnostumaan, mutta en ole koskaan kokenut samaa.
En osaa auttaa heitä.
Minä olin Peterin ainoa opettaja.
Välillä hän tylsistyi niin, että torkahti kuin vanhus keinutuoliin.
-Mikä auttoi? -Leikinlasku.
-Kevensin opetusta leikinlaskulla. -Leikinlaskua...
Avaisitko?
-Te. -Te?
-Onpa komea musta silmä. -Ensimmäiseni. Ansaitsin sen.
-Onko laukut jo pakattu? -Joko hiilipöly riitti, vai?
-Hyvää iltaa, konstaapeli. -Iltaa, rva Stanton.
Mukavaa, että pääsitte näin yllättäen.
En ole vielä suosittu kaupungissa. Illalliskutsuja ei virtaa yhtenään.
-Me olemme ainakin iloisia. Vai mitä? -En käyttäisi sanaa "iloinen".
-Pidättekö siitä? -Kovasti.
-Värit ja sommittelu ovat erinomaisia. -Ymmärrättekö taiteen päälle?
Hieman. Äitini opetti minut arvostamaan -
-erilaisia tekniikoita ja aiheita. -Onko äitinne taiteilija?
Ei. Opettajatar. Kaikkein kunnianarvoisin ammatti.
-Joka tapauksessa taiteilija on lahjakas. -Oli.
Edesmennyt aviomieheni.
"Noah Stanton."
Miksi ryhdyitte ratsupoliisiksi?
Kertokaa ihmeessä, miksi kaltaisenne valitsi tuon kunnioitettavan ammatin.
Ja miten päädyitte Coal Valleyyn?
-Vastatkaa te siihen. -En taida tietää.
Kai minulla vain kävi tuuri.
Ratsupoliisin ura on verissäni.
Isäni oli poliisivirkamies.
Äitini mukaan joka päivä tuli palvella jotakuta toista.
Poikani Peter aikoi liittyä kuninkaalliseen ratsupoliisiin,
mutta hänen isänsä piti hiilikaivosta yhtä hienona työpaikkana.
Se onkin. Yksi hienoimmista.
Otan osaa suruunne.
Teillä oli varmasti rankkaa, kun molemmat olivat kaivoksella.
Useimmiten en ajatellut asiaa.
Tein omia töitäni ja teeskentelin, etten tiennyt heidän töistään -
tai miten syvällä onkalossa he olivat.
He palasivat työvuoron jälkeen kotiin välillä nauraen ja välillä valittaen.
Aina hiilipölyn peitossa.
-Puhuiko hän koskaan vaaroista? -Ei hänen tarvinnut.
Jokainen kaivostyöläinen tekee kuin sanattoman sopimuksen perheensä kanssa.
Rva Stanton, kertoisitteko mitä muistatte räjähdyksestä?
Tuskin hän haluaa puhua siitä.
Ei se haittaa, Elizabeth.
Muistan... kaiken.
Räjähdys oli niin kova, että ikkunat rikkoontuivat ja talo tärisi.
Käsitin, mitä oli tapahtunut.
Kukaan ei sanonut sanaakaan. Se ei ollut tarpeen.
Saatoimme vain juosta.
Sille ei ole sanoja, mitä tunsimme sydämissämme.
He eivät koskaan palanneet.
Kiitos käynnistänne, konstaapeli.
Oliko pakko ottaa esille hänen elämänsä kauhein päivä?
Olen tiedonjanoinen. Se on osa minua.
Tunteetonta se on. Kai sekin on osa teitä.
Teidän ei tarvitse sietää minua pitkään. Pyysin siirtoa ja toivon nopeaa vastausta.
Hyvä. Täällä ei tarvita kakkosluokan ratsupoliisia,
-joka pakenee haasteita. -Tuskin tämä kaupunki on haaste.
Kaupunki, jonka kirkko paloi ja kaivos räjähti,
tuskin tarvitsee todisteita sen puolesta.
Sen lyhyen ajan, jonka joudun olemaan täällä,
aion käyttää tutkimalla kaikkea epäilyttävää toimintaa.
Siksi kyselin kysymyksiä.
Luuletteko kykenevänne päättelemään hetken keskustelun jälkeen asioita,
joita muut eivät huomanneet?
-Toisinaan. -Nokkelaa.
Tiesin pari minuuttia puhuttuamme, että nuo eivät ole omat vaatteenne -
ettekä ollut pettynyt saapumisestani.
Mistä tiedätte sen?
Kävelytyylinne perusteella kenkänne puristavat -
ja mekkonne on kahdeksan senttiä liian lyhyt ja hiukan kireä vyötäröltä.
Entä se, etten ollut pettynyt?
Arvelin vain niin.
Ettäs julkeatte! En ikinä...
-Eikö sinulla ole koulua, poika? -En ole poikanne.
-Ei kai käveleminen ole rikos? -Ei, mutta lintsaaminen on.
-Oletkin täällä. -Pojan pitäisi olla koulussa.
Annatteko oppilaidenne vaeltaa kaduilla opetuksen aikana?
Gabe kävi asioilla puolestani.
-Asioillako? -Niin. Koulun asioilla.
Kiitos huolenpidostanne, mutta kaikki on hyvin.
Kiitos.
Viivyit huussireissullasi puoli tuntia.
-Huolestuin sinusta. -Suotta. Osaan pitää huolta itsestäni.
Kouluaikaan on pysyttävä luokassa.
-Ellei sinulla sitten ole lupaa lähteä. -Koululla ei ole väliä. Millään ei ole.
Gabe, tule takaisin!
Ikuinen Jumala, aina ahdistusten aikana -
lähetä Pyhä Henkesi lohduttamaan ja vahvistamaan meitä,
niin että meillä on ikuisen elämän toivo -
ja voimme luottaa hyvyyteesi ja armoosi.
Olkaamme hetken aikaa hiljaa muistellaksemme rakkaitamme.
-Milloin huomasit laudan kadonneen? -Hautajaisista tultuani.
-Vietiinkö muuta? -En ainakaan huomannut.
Koska te käskitte minun selvittää viestin oikean omistajan,
kannattaa etsiä lauta.
Palvelen kaikkia Coal Valleyn asukkaita.
En ole kaivostyöläisenne, joten en ota käskyjä teiltä.
-Kuulunko minäkin kaikkiin asukkaisiin? -Totta kai.
Sitten arvostaisin läsnäoloanne, kun kerron laudan katoamisesta.
-Yritän selvittää asiaa. -Aloittakaa kansankiihottaja Palmerista.
Jos työkykyisiä miehiä olisi tarpeeksi,
olisin erottanut hänet, koska hän kyseenalaisti minut.
Ei se ole Palmer. Hän oli hautajaisissa. Selvitän, kuka ei ollut paikalla.
Jos tietäisin enemmän pojastanne,
ehkä ymmärtäisin paremmin, mistä hänen käytöksensä johtuu.
Gabeko tappelemassa?
Ei kai hän lyönyt teitä?
Ei, ei. Olin hiukan kömpelö.
-Millainen suhde Gabella oli isäänsä? -Josephiinko?
Hän oli mainio mies. Gabe palvoi häntä. Jopa ihannoi.
-Joesta se taisi olla kiusallista. -Kuinka niin?
Hän tiesi Gaben vielä joskus näkevän, millainen hän todella on.
Oli.
Pelkkä ihminen.
-Käynkö avaamassa? -Käykää.
Te. Kutsuitteko itsenne taas kylään kyselläksenne tahdittomuuksia?
Konstaapeli. Kuinka voin auttaa?
Kerron kaikille, että olen palveluksessanne.
Sehän on lohdullista. Kiitos.
Tässä on tyttäreni Emily.
Kiitos, kun kävitte esittäytymässä.
Lapset, peskää kädet ennen ruokaa.
Tuokaa taulunne, liitunne ja rättinne pöydälleni. Sitten voitte mennä.
Kiitos. Siistiin pinoon.
-Mitä teette täällä? -Entä te?
-Seuraan poikaa. -Samoin.
-Mistä tiesitte, että hän on se? -Mikä niin?
-Ettekö tiedä? -Tietenkin tiedän.
Ette tiedä, miksi olette täällä.
Vaistoni sanoivat Gaben menevän piilopaikkaan ja ehkä tarvitsevan apua.
Apua. Hän vaikutti levottomalta.
Vaistot ovat ratsupoliiseja varten, eivät opettajia. Minä hoidan tämän.
Oppilaat ovat opettajia varten, eivät ratsupoliiseja.
Hyvä on. Tehdään tämä yhdessä.
-Mitä sitten ikinä teemmekään. -Näette kohta.
-Mitä asiaa? -Onko tuo se lauta?
-Se on minun. -Varastit sen hra Gowenilta.
Ei omaansa voi varastaa.
-Ikävöit isääsi varmasti kovasti. -Antakaa minun pitää se.
-Tiedän, että isä kirjoitti sen. -Ei se ole noin yksinkertaista.
Jos olit varma asiasta, mikset odottanut hra Gowenin päätöstä?
Isä ei luottanut Goweniin. Hän sanoi, ettei Gowen tehnyt mitään oikein.
Siksi vein laudan. Tiedän, että isä kirjoitti sen minulle.
Hänen täytyi kirjoittaa.
Joskus ihmiset kuolevat kertomatta, että rakastavat tai antavat anteeksi,
mutta he olisivat hyvästelleet, jos siihen olisi ollut mahdollisuus.
Tiedän, kuka ehti hyvästellä.
Kerrotaan hänen vaimolleen.
-Abigail. -Niin, Elizabeth?
Konstaapeli. Gabe.
-En ymmärrä. -Tämä on kuulemma teidän.
Niin on. Tiedän sen.
Tiesitte sen koko ajan.
-Miksette lunastanut sitä? -Olisit varmasti halunnut.
Pelkäsit sen aiheuttavan riitoja muiden naisten kanssa.
Se olisi erottanut minut muista,
jos saisin muiston Noahista, mutta heillä ei olisi mitään.
Antakaa anteeksi, rva Stanton. En olisi saanut viedä sitä.
Kiitos, Gabe.
Ei se mitään.
Meidän on tehtävä eräs asia.
Seuraava sana on "reviiri".
Reviiri.
Toivottavasti olen ilmaissut, että alun hankaluuksista huolimatta,
minulta ei puutu mitään.
Seison lujasti omilla jaloillani, kunniakkaana Thatcherina.
Rakkain terveisin tyttäresi Elizabeth.
Jälkikirjoitus: mainitsen vielä, että opetan lapsia saluunassa.
Olisin kiitollinen koulutarvikkeista, jos pystyt lähettämään sellaisia.
-Hyvää iltapäivää, nti Thatcher. -Iltapäivää, konstaapeli.
Jospa luopuisimme "konstaapelista" ja kutsuisitte minua Jackiksi.
Tarkoittaako tuo, että päätit jäädä tänne pidemmäksi aikaa?
Ei lainkaan. Vaivaisen viikon jälkeen on turha tehdä päätöksiä.
Olen samaa mieltä arviostasi ajasta, mutta eri mieltä arviostasi minusta.
Koska olemme täällä hyvän tovin, voit kutsua minua Elizabethiksi.
Hyvä on. Elizabeth siis.
Hyvää päivänjatkoa, Jack.
Jälkikirjoituksen jälkikirjoitus: kerrothan siskolleni terveiset,
etten ole vielä nähnyt viskitrokareita.
Olen kuitenkin tavannut lehmipoikia, lainsuojattomia -
sekä erään sangen komean ja ärsyttävän ratsupoliisin.
Tekstitys: Anna-Kaisa Viljanen