Regiunea nord-vestică a SUA, 1910
Poate că aroganța
sau mândria încăpățânată m-a trimis în călătoria spre vest.
Prima tentație a fost să refuz postul de învățătoare în Coal Valley.
Educația mea mă îndreptățea să ocup postul,
dar mă temeam că viața privilegiată
cu care eram obișnuită nu mă pregătise
pentru greutățile și pericolele din Vest.
M-am încăpățânat s-o fac pentru că Julie, sora mea,
se îndoia că pot s-o fac.
A încercat să mă sperie cu povești despre cowboy, traficanți de whisky și bandiți,
dar n-a făcut decât să mă ambiționeze să le dovedesc ei și părinților mei
că Elizabeth Thatcher e o femeie puternică, independentă și capabilă.
Pot înfrunta orice obstacol cu grație, curaj și demnitate.
- 35... - Mulțumesc mult, dle Yost.
Bună ziua!
Sunt Elizabeth Thatcher, noua învățătoare.
Bună ziua! Eu sunt Abigail Stanton.
Cat Montgomery.
Florence Blakeley. Vă așteptam acum două zile.
Da. Îmi pare rău.
Diligența a fost jefuită și mi s-au furat lucrurile...
Am fost salvată după ore întregi de mers pe jos.
- Sunteți teafără? - Da, mulțumesc.
Să mergem undeva unde să putem ședea și vorbi.
- Urmați-mă, dră Thatcher! - Mulțumesc, dle Yost.
Acest post de învățătoare e printre ultimele lucruri
care nu mai e în proprietatea Companiei Miniere de Nord-Vest.
Noi, mamele, am decis să ne ocupăm de educația copiilor noștri.
Luați loc, vă rog! Așa că am înființat o școală.
Din păcate, biserica a ars,
iar orele se țin aici, în cârciumă, momentan.
Școa... Școala e în cârciumă?
E singurul loc unde încap toți copiii, dnă Thatcher.
Am cerut un învățător matur și cu experiență,
pe care să nu-l sperie provocările din Coal Valley.
Știu că nu sunt tocmai persoana pe care o așteptați.
Dar vă asigur că sunt la curent cu cele mai moderne metode de predare.
V-a spus inspectorul școlar ce s-a întâmplat aici?
Nu mi-a spus.
Acum trei luni, s-a produs o explozie groaznică în mină.
47 de oameni curajoși au pierit.
Multe dintre noi și-au pierdut soții și fiii.
Mulți copii au rămas orfani în acea zi.
Îmi pare foarte rău, n-am știut.
A vrut să spună că nu avem nevoie de o... prințesă.
Vă asigur că nu sunt...
Mamele sunt cele care plătesc salariul.
Pentru multe dintre noi, copiii sunt tot ce ne-a mai rămas
și nu putem controla decât educația lor.
Persoana căreia îi încredințăm trebuie să fie neînfricată.
Nu-i veți învăța doar să scrie și să citească.
Veți lupta pentru viitorul lor.
Ipsa scientia potestas est.
În latină, asta înseamnă: cunoașterea însăși e putere.
Urcă-te în diligență și întoarce-te la latina dumitale!
Vă rog, am bătut atâta drum!
Dați-mi o șansă să vă arăt ce pot!
Diligența se întoarce peste o săptămână.
Putem încerca până atunci.
Până atunci, vă puteți instala în casa profesorală.
Vă mulțumesc foarte mult!
Vă asigur că nu mă sfiesc să-mi suflec mâne...
Mii de scuze!
Eu și dăunătoarele nu suntem prea... prieteni.
Săptămâna asta va trece greu.
Dumnezeule...
Elizabeth, te-ai trezit devreme.
Sper că ai reușit să adormi, după ce s-a întâmplat azi-noapte.
Voiam să vă cer iertare, înainte să plec spre școală.
Nu știam că rochia mea atârna atât de aproape de foc și...
...voi despăgubi orașul pentru arderea casei profesorale.
Nu-ți face griji, Elizabeth! Era o clădire veche.
Vă mulțumesc că m-ați găzduit și pentru hainele împrumutate.
Probabil că mă credeți proastă și incompetentă.
Nu. Știu cât de greu e să te acomodezi într-un loc nou.
Când eu și Noah, soțul meu, ne-am mutat la Coal Valley, cu Peter, fiul nostru,
eram atât de tineri...
Nu știam nimic.
Dar ne-am descurcat.
Sigur te vei descurca și tu.
Mulțumesc pentru aceste vorbe încurajatoare.
Plec să încep prima zi de școală.
Succes!
Primele zile ar putea fi dificile, dar am toată încrederea în tine.
Mulțumesc.
Sunt o învățătoare pregătită la unul dintre cele mai bune colegii din țară.
Sigur o să mă descurc.
Rosaleen a mea nu vede la tablă din spate.
- Trebuie să stea în față. - Bine.
Băiatul meu socotește, dar nu scrie.
- Bine. - Mama se bucură că sunteți aici.
Și eu mă bucur că sunt aici.
- 'Neața. - Bună dimineața.
- Am brânză la prânz. - Îmi place brânza.
- Dați teme pentru acasă? - N-am...
Temele trebuie făcute în clasă, nu acasă.
- Doar noi vă plătim salariul. - Da, păi...
Vreau ca fiul meu să fie deștept, ca să nu muncească în mină.
Doamnelor, vă rog. Să n-o asaltăm pe dra Thatcher.
E o binecuvântare că a venit până aici să ne învețe copiii,
în împrejurări nu tocmai ideale.
"Cine nesocotește învățătura la tinerețe, pierde trecutul și ratează viitorul."
Era un citat din Euripide.
Eu... Scuze, trebuie să beau ceva.
Nu băutură! Nu beau.
Ziua bună!
Aș dori să vă spun ce aștept de la voi.
Aștept să fiți atenți când vorbesc.
Aștept să ridicați mâna când aveți ceva de spus.
Vă rog să nu vă ridicați din bancă fără să cereți voie
și să nu vorbiți când eu...
Copii, stați!
N-ați cerut permisiune...
Luați loc, vă rog. Opriți-vă! Deja încălcați regulile.
Îi previn pe cei ce ies din clasă fără permisiunea mea
că le voi înștiința părinții.
- Dră Thatcher? - Da. Ce e?
Sunt Rachel. Nu vă supărați, dar n-ar trebui să-i opriți.
- De ce? - Sirena e de la mină.
Înseamnă că au mai fost găsiți câțiva tați.
- Găsiți? - Da, doamnă.
Familiile îi pot îngropa acum cum se cuvine.
Urmați-mă cu toții!
Vecini, am făcut ce am promis.
Azi i-am dezgropat pe ultimii dispăruți.
Știu că ultimele luni ne-au făcut să credem
că nu mai există dreptate pe lumea asta.
Dar azi nu i-am găsit doar pe bravii noștri dispăruți,
ci am mai găsit ceva.
Sper să aducă alinare măcar unei familii din Coal Valley.
Iertați-mă. Tata
Ce scrie, domnișoară?
"Iertați-mă. Tata"
Doamnelor, promit să am grijă de scândura asta,
până se va decide ce e de făcut cu ea.
Un miner de-al nostru și-a petrecut ultimele clipe din viață
scriind acele cuvinte pentru familia lui.
Noi ar trebui să hotărâm unde să ajungă.
- Așa e. - Da.
- Așa să facem. - Așa se cuvine.
Mă întorc la birou, dle Spurlock.
Fii bun și dă-te în lături, dle Palmer.
Nu e hotărârea dv., dle Gowen.
Asta vor hotărî minerii și văduvele.
- Ceea ce dv. nu sunteți. - Dă-te în lături, dle Palmer!
Sau ce?
Mă călcați cu mașina? Asta vreți, dle Gowen?
- Încă un miner mort? - Încetează!
Înapoi!
- Cine e, dră Thatcher? - Un polițist.
Domnule, care e cauza acestei agitații?
Am avut un accident minier în oraș, de curând.
Știu asta.
Azi, a fost găsită asta,
dar nu se știe care dintre minerii morți a scris-o.
Bineînțeles, asta stârnește emoții puternice,
dar nu ne putem permite pierderea de timp.
Nimeni n-o să se gândească la slujbă, până nu găsim destinatarul mesajului.
Ne putem ocupa de ambele în același timp.
Oameni buni, pentru a găsi cui îi revine de drept,
toate văduvele ar trebui să trimită dlui Gowen mostre
de scris de mână ale soților, drept probe.
Sigur poate decide în trei zile.
- Tu cine ești, tinere? - Numele meu e Jack Thornton.
Sunt noul sergent din Coal Valley.
...coșurile conțin...
Bună ziua! Nu știam că mai e cineva aici.
Bună dimineața! Stau într-o cameră de la etaj,
până îmi găsesc o locuință permanentă.
Eu sunt Elizabeth Thatcher, noua învățătoare.
Dar cred că deja ați dedus asta.
Sergentul Jack Thornton. Dar bănuiesc că deja ați dedus asta.
Iertați-mă, mă tem că v-am murdărit de cretă.
Nu, niciun pic de cretă.
Sunt dezamăgit.
Sunt surprinsă că acest orășel merită un polițist cu normă întreagă.
Și eu sunt surprins.
Fusesem repartizat la Cape Fullerton, dar a intervenit o schimbare.
Coal Valley va fi un loc ceva mai tihnit
decât aglomeratul port de mărfuri.
- Stați! Cunoașteți locul? - Foarte bine.
Tatăl meu face afaceri acolo de mulți ani.
- Cum îl cheamă pe tatăl dv.? - William Thatcher.
William Thatcher, marele armator.
Nu mă gândesc la el în acești termeni, dar asta e.
- Acum înțeleg. - Ce?
Dră Thatcher, acum o săptămână, nici nu auzisem de Coal Valley.
În timp ce mă pregăteam să plec spre Cape Fullerton,
mi s-a spus că voi fi trimis aici.
La cererea unui om foarte influent.
- Doar nu credeți... - Ce?
Că fiica unui om foarte bogat e motivul pentru care voi înghiți
praf de cărbune cine știe cât timp?
Sunt sigur că am fost trimis aici ca să am grijă ca prințesa dlui Thatcher,
să nu se rănească într-un oraș unde nu avea ce căuta.
Sinceră să fiu, remarca asta e complet deplasată!
Să fie clar, chiar dacă tata a tras sfori ca să ajungeți aici,
eu nu am nevoie de dv.
Pot să-mi port singură de grijă.
Dacă stau să mă gândesc, e clar că nu voi sta mult timp aici,
pentru că nu veți rezista nicio lună în acest oraș.
Ați face bine să vă obișnuiți
cu porția zilnică de praf de cărbune.
Sunt o Thatcher. Noi nu fugim de provocări.
Acum scuzați-mă, am de pregătit lecturi pentru elevii mei.
Ziua bună, domnule!
"Prin urmare, cer insistent transferul la alt post.
Cu respect, sergentul Jack Thornton."
Dacă asta e tot, o voi trimite imediat, sergent.
ÎN PRIVINȚA ACUZAȚIILOR DE NEGLIJENȚĂ...
"Încălcarea normelor."
...CHESTIUNEA PARE REZOLVATĂ.
Comparați semnătura lui de pe certificatul de căsătorie cu scândura
și veți vedea același scris.
Dormeam când a plecat la mină, în ziua aceea.
Scândura aceea e mesajul lui de adio către mine și copii.
Mulțumesc. O să țin cont, dnă Crocker.
Următoarea!
Bună dimineața, dnă Montgomery!
Joseph al meu lăsa mereu astfel de bilețele.
Lucra noaptea și le găseam lângă lada cu gheață
sau pe pernă.
Mi se pare logic ca...
...el să fi lăsat un ultim mesaj pentru noi.
O să vă țin la curent. Mulțumesc.
Următoarea!
Cine poate identifica această parte de vorbire?
E substantiv?
Verb?
Nimeni?
E verb.
Băieți și fete, atenție!
Puțină atenție, vă rog! Vreau să văd ochii tuturor.
Părinții voștri m-au însărcinat să vă educ,
ca să puteți deveni orice vă doriți.
- Poate doctori sau dentiști... - E a mea, îți spun.
Te înșeli.
Băieți, regulile. Nu vorbiți peste mine!
- Ba e! Mama zice că tata l-a scris! - Băieți, nu mă ascultați.
- Retrage-ți cuvintele! - Încetați!
Încetați în clipa asta!
Băieți, încetați!
Elizabeth, la fix pentru cină.
Vrei să pui tu masa pentru trei persoane?
Îți amintești că mi-ai spus că primele câteva zile vor fi mai dificile?
Ai avut dreptate.
O vânătaie zdravănă, se pare. Ce s-a întâmplat?
Niște băieți s-au luat la bătaie din pricina scândurii.
Am sărit să-i despart și am încasat-o.
Să nu te bagi niciodată între doi mineri care se bat.
Vreau să-i fac să fie interesați de lecții,
dar eu n-am trecut niciodată prin ce trec ei
și nu știu cum să-i ajut.
Când Peter al meu era mic, eu eram singurul lui dascăl.
Era atât de plictisit de lecții,
că uneori ațipea ca un bătrân în balansoar.
Și ce-ai făcut?
Umor.
Am introdus puțin umor în lecții.
Umor...
Fii bună...
- Tu! - Tu?
Frumoasă vânătaia.
E prima și cred că o merit.
Ți-ai făcut bagajele?
De ce? Deja te-ai săturat de praf de cărbune?
- Bună seara, sergent! - Bună seara, dnă Stanton!
Ne bucurăm că ai putut veni la cină așa de repede.
Sincer să fiu, încă nu sunt prea popular în oraș.
Nu sunt asaltat de invitații.
Suntem încântate că ai venit. Nu-i așa, Elizabeth?
"Încântată" nu e cuvântul potrivit.
- Îți place? - Foarte mult, doamnă.
Artistul stăpânește bine culorile și compoziția.
- Te pricepi la artă, să-nțeleg? - Puțin.
Mama m-a învățat să apreciez diferite tehnici și subiecte.
E artistă?
Nu. Învățătoare.
O profesie foarte onorabilă.
Oricum, artistul e foarte talentat.
A fost.
Răposatul meu soț, odihnească-se în pace!
Noah Stanton.
- De ce te-ai făcut polițist? - Chiar așa, dle sergent.
Spune-ne de ce ai ales o profesie atât de onorabilă!
Și mai spune-ne cum ai ajuns la Coal Valley!
Răspunde tu la asta!
Nu știu răspunsul.
Înseamnă că am fost norocos.
Dar meseria de polițist o am în sânge.
Tata a făcut carieră ca om al legii,
iar mama m-a învățat să-mi slujesc semenii în fiecare zi.
Peter, fiul meu, a vrut să se înroleze în Poliția Regală din Nord-Vest,
dar tatăl lui l-a convins că și mineritul e o profesie nobilă.
Este, doamnă. Printre cele mai nobile.
Sincere condoleanțe!
Cred că sufereați enorm văzându-i pe amândoi plecând zilnic la mină.
Rareori mă gândeam la asta.
Îmi vedeam de treabă
și mă prefăceam că nu știu ce fac
și cât de adânc coboară sub munte.
Când se termina șutul, veneau acasă,
uneori râzând, alteori bombănind,
mereu acoperiți de praf de cărbune.
Vorbeau despre pericol?
Nu era nevoie.
E o înțelegere tacită
între fiecare miner și familia sa.
Dnă Stanton,
îmi puteți spune ce vă amintiți din ziua exploziei?
Sunt sigură că dna Stanton nu vrea să discute subiectul acum.
E în ordine, Elizabeth. Nu mă deranjează.
Îmi amintesc...
...tot.
Explozia a fost foarte puternică. A spart geamurile, a zguduit casa.
Atunci mi-am dat seama ce s-a întâmplat.
Nimeni n-a scos un cuvânt.
Nu era nevoie.
Nu puteam decât să fugim.
Nu există cuvinte pentru a exprima ce am simțit...
...ce aveam în inimi.
Dar nu s-au mai întors acasă.
Îți mulțumim mult că ai venit, sergent.
Era nevoie s-o faci să retrăiască cea mai neagră zi din viața ei?
Sunt curios și adun informații. Ăsta sunt eu.
E lipsit de tact, dar se pare că așa ești tu.
N-o să ai de-a face cu mine prea mult timp.
Am cerut transferul și aștept un răspuns rapid.
Bine. Orașul nu are nevoie de serviciile unui polițist
de mâna a doua, care fuge de provocare.
Nu consider acest oraș o provocare.
Serios? Un oraș a cărui biserică arde din temelii și unde o mină explodează,
ucigând jumătate din populație,
ar merita o investigație.
În scurtul timp cât sunt obligat să rămân aici,
sunt hotărât să investighez toate incidentele suspecte care s-au petrecut.
De aceea am pus întrebări în seara asta.
Crezi că e de ajuns să vezi ceva sau să schimbi două vorbe cu cineva,
pentru a deduce toate informațiile care le-au scăpat tuturor?
- Uneori. - Ce isteț...
După o discuție de doar două minute, am știut
că porți pantofii și rochia altcuiva
și că n-ai fost dezamăgită când ai aflat că vin la cină.
Cum puteai ști?
Pășești pe muchia exterioară a tălpii, pentru că te strâng,
iar rochia e cu o palmă prea scurtă și prea strâmtă în talie.
Și faptul că n-am fost dezamăgită să te văd la cină?
Doar o bănuială.
Cum îndrăznești?
Fir-ar...
- N-ar trebui să fii la școală, fiule? - Nu sunt fiul tău.
Mă plimb doar. E ilegal?
- Nu, dar chiulul e ilegal. - Gabe!
- Aici erai. - Ar trebui să fie la ore.
Obișnuiești să-ți lași elevii să umble pe străzi, în timpul orelor?
L-am trimis pe Gabe cu o treabă, dacă vrei să știi.
- Cu o treabă? - Da.
Mulțumim pentru grijă, dle sergent, dar totul e în regulă.
Mulțumesc.
Ai plecat la toaletă acum o jumătate de oră. Eram îngrijorată.
Nu vă faceți griji, îmi pot purta singur de grijă.
În timpul orelor, vreau să stai în clasă,
dacă nu te învoiesc eu.
Școala nu contează! Nimic nu mai contează.
Gabe! Întoarce-te aici!
Dumnezeule veșnic, nădejdea noastră în vremuri grele,
trimite Duhul Tău Sfânt să ne aline și să ne întărească,
ca să sperăm la viața veșnică
și să avem încredere în bunătatea și mila Ta.
Vă rog, țineți un moment de reculegere
în amintirea celor dragi.
Iertați-mă. Tata
- Când ați observat dispariția scândurii? - Când m-am întors de la înmormântare.
Mai lipsește ceva?
Din câte îmi dau seama, nu.
Dar, având în vedere că m-ai pus să aflu cât mai repede
adevăratul destinatar al mesajului,
du-te și află unde a ajuns.
Să ne înțelegem, dle Gowen, eu lucrez pentru toți cetățenii orașului.
Nu sunt miner și nu mă plătiți dv.,
așa că nu-mi dați ordine.
Mă număr și eu printre "toți cetățenii orașului"?
Desigur.
Atunci, te-aș ruga să fii de față când le voi spune oamenilor
că scândura a dispărut.
Să văd ce pot afla.
Ar trebui să începi cu acel agitator, Franklin Palmer.
Dacă n-aș avea nevoie de orice om apt fizic,
l-aș fi concediat pe loc pentru faptul că m-a sfidat public.
Nu Palmer e hoțul. L-am văzut la înmormântare.
Acum mă duc să aflu cine n-a fost acolo.
M-am gândit că, dacă aflu mai multe despre fiul dv.,
voi înțelege mai bine cauza purtării lui.
Bătăuș? Nerespectuos? Gabe?
- Nu-mi spuneți că v-a lovit! - Ce?
Nu, nu... M-am lovit din neatenție.
Ce-mi puteți spune despre relația lui Gabe cu tatăl lui?
Cu Joseph?
Era un om minunat. Gabe îl adora.
Chiar îl idolatriza.
Cred că asta îl stânjenea pe Joe.
Cum așa?
Știa că, într-o bună zi,
Gabe se va trezi și îl va vedea așa cum e...
Sau cum era.
Un om obișnuit.
- Vreți să deschid eu? - Da, te rog.
Tu... Te-ai invitat la altcineva la cină,
ca să pui întrebări lipsite de tact?
Dle sergent?
- Cu ce te pot ajuta? - Trec pe la oameni.
Vreau să le spun că sunt aici în slujba lor.
Asta mă liniștește. Mulțumesc.
- Ea e fiica mea, Emily. - Bună!
Îți mulțumesc că te-ai prezentat.
- Doamnă... - Copii, spălați-vă pentru cină!
Copii, aduceți tăblițele, creta și cârpele la catedră,
apoi puteți pleca. Mulțumesc. Puneți-le teancuri!
- Ce cauți aici? - Ce cauți tu aici?
- Îl urmăresc pe el. - Și eu.
- De unde știi? - Ce să știu?
- Că el e. - Ce să fie?
- Nu știi. Nu-i așa? - Sigur că știu.
Nu știi de ce ești aici, în multe privințe.
Sunt aici pentru că am intuit
că Gabe se duce undeva pe ascuns și ar putea avea nevoie de ajutor.
Da, ajutor.
Părea tulburat.
Intuiția e pentru polițiști, nu pentru profesori.
- Lasă-l în seama mea! - De elevi se ocupă profesorii.
Bine, o facem împreună.
- Habar n-avem ce facem. - Vom afla imediat.
- Ce vreți? - Aia e scândura?
E a mea.
Ai furat-o din biroul dlui Gowen?
Nu poți fura ce-i al tău.
- Cred că ți-e tare dor de el. - Vă rog, lăsați-mă s-o păstrez!
Sunt sigur că e de la el.
Nu e așa de simplu.
Dacă ești așa de sigur, așteaptă să v-o dea dl Gowen.
Tata n-avea încredere în el.
I-a spus mamei că n-a fost niciodată corect.
De aceea a trebuit s-o iau.
Sunt sigur că a scris-o pentru mine.
Trebuie s-o fi scris pentru mine.
Uneori, oamenii mor fără să spună "te iubesc" sau "te iert".
Dar asta nu înseamnă
că n-ar fi spus aceste cuvinte, dacă ar fi putut.
Știu cine a apucat să le spună.
Să-i spunem soției lui!
- Abigail? - Da, Elizabeth.
Sergent?
Gabe?
- Nu înțeleg. - Ei zic că e a dv.
Da, știu că e.
Ați știut de la început. Nu-i așa?
- De ce nu ați revendicat-o? - Cred că ți-ai dorit-o.
Te-ai temut că se va produce o ruptură între tine și celelalte femei.
Știam că aș ieși din rândul lor
dacă aș avea o amintire de la Noah, și ele, nu.
Iertați-mă, dnă Stanton. Nu trebuia s-o iau.
Mulțumesc, Gabe.
E în regulă, Gabe.
E în regulă.
Noi doi mai avem un lucru de făcut.
Iar următorul cuvânt e... "teritoriu".
Te-ri-to-riu.
În încheiere, sper că am arătat
că, în ciuda greutăților întâmpinate aici,
nu-mi lipsește nimic.
Mă țin pe picioarele mele, mândru vlăstar al familiei Thatcher, cum m-ai crescut.
Fiica ta iubitoare, Elizabeth
Post-scriptum:
Trebuie să menționez că sunt nevoită să le predau copiilor într-o cârciumă,
așa că, dacă mi-ai trimite rechizite sau orice bun cultural,
ți-aș fi recunoscătoare.
- Bună ziua, dră Thatcher! - Bună ziua, dle sergent!
Crezi că putem scăpa de "sergent"?
Te pot convinge să-mi spui "Jack"?
Cererea ta înseamnă că ai ajuns la concluzia
că vei rămâne aici mult și bine?
Deloc. O săptămână nu înseamnă trecerea probei timpului.
Împărtășesc aprecierile tale asupra timpului.
Dar nu și aprecierile tale în privința mea.
Vom fi aici multă vreme. Așa că poți să-mi spui "Elizabeth".
Bine, Elizabeth să fie.
O zi bună, Jack.
Post-post-scriptum:
Te rog s-o saluți pe sora mea mai mică și să-i spui
că încă n-am întâlnit traficanți de whisky.
Dar am întâlnit cowboy, tâlhari
și un polițist foarte chipeș și enervant.