‏כשמחזיקים משהו באוויר ונותנים לו ליפול,
‏חוק האינרציה אומר שהוא צריך להישאר שם,
‏אבל הוא נופל.
‏למה הוא נופל?
‏בגלל משהו שנקרא...
‏מישהו?
‏זה כוח הכבידה.
‏ואין לקחת את כוח הכבידה...
‏היא נראית צולעת, נכון?
‏אם אפיל את הנעל הזו ואת המסרק הזה במקביל,
‏מה מהם יגיע לקרקע קודם?
‏הנעל.
‏גברת תאצ'ר, למה הנעל לא נחתה קודם? ‏היא כבדה יותר.
‏זוכרים שאמרתי שכוח הכבידה ‏הוא הכוח שמושך דברים לקרקע?
‏אף על פי שהקרקע מושכת חפצים כבדים יותר, ‏כמו הנעל, חזק יותר,
‏החפץ הכבד הזה ממאן יותר להתחיל לזוז.
‏אם כך, זה תיקו? ‏-נכון, אמילי. זה תיקו.
‏ועכשיו תורכם לנסות.
‏אני רוצה שתתחלקו לזוגות, ‏כל אחד עם מי שיושב לידו,
‏תעלו על כיסא ‏ותבחרו שני חפצים שברצונכם להפיל.
‏אבל לא דברים שבירים, בבקשה.
‏אחת.
‏- אנדרווד -
‏- מנהל מבצעי -
‏- חברת הכרייה "פסיפיק נורתווסט" -
‏- סוכנות הבילוש הלאומית "פינקרטון" -
‏יש רגעים שבהם אני מתגעגעת הביתה. ‏זמן הכביסה הוא בהחלט אחד מהם.
‏תני לי לנחש.
‏מלתחה רעננה ונקייה בארון שלך מדי יום,
‏נקייה, מעומלנת ומגוהצת במגהץ אדים גדול?
‏כן.
‏טוב, אם את חושבת שהחיים קשים עכשיו, ‏חכי שהחורף יגיע,
‏כשתצטרכי לשבת שם ‏כשטמפרטורת הכספית מתחת לאפס.
‏ואז באמת תתגעגעי הביתה.
‏הבית הבא יהיה שלך.
‏אפשר לעזור לך, מר ספורלוק?
‏כל מה שאת צריכה לדעת כתוב בהודעה, גברתי.
‏מה יש, אביגייל?
‏"בפקודת הנרי גאוון,
‏המנהל המבצעי ‏של חברת הכרייה "פסיפיק נורתווסט",
‏זו התראה רשמית בת 14 ימים, לפינוי
‏ביתכם שבבעלות החברה"?
‏רק האלמנות מקבלות ‏את ההודעות האלה, אביגייל.
‏הם מפנים מקום לכורים.
‏איך הם יכולים לעשות את זה? זה לא מוסרי. ‏-וחוקי במאת האחוזים.
‏לא צפיתי את זה, אבל הייתי צריכה.
‏שני הילדים שלי נולדו בעיר הזו.
‏זה הבית היחידי שהם מכירים.
‏אני לא רוצה לשבור את לבם, ‏אבל החברה לא מותירה לי בררה.
‏כתבתי מכתב לאימא שלי, שגרה בלתברידג', ‏ושאלתי אם נוכל לעבור לגור איתה.
‏עשית את הדבר הנכון. ‏איש לא יכול להאשים אותך.
‏אפשר להציע משהו?
‏חשבתי על זה, ואולי אם תאגדו את הכסף שלכן,
‏תוכלו להעסיק עורך דין, שייאבק בזה בשמכן.
‏הנסיכה הקטנה, את יכולה לחשוב על זה עד מחר,
‏אבל אם אוותר על מה שנשאר ‏מקצבת המוות העלובה של בעלי,
‏לא יישאר לי ממה לבנות את חיי מחדש.
‏אין לי כסף. ‏-גם לי לא.
‏אין לי כסף לעורכי דין יוקרתיים. ‏-רגע, איך...?
‏אני לא יודעת מה איתכן, ‏אבל אני לא מוכנה לוותר.
‏מר גאוון צודק.
‏אם החברה מגייסת כורים חדשים ‏שיחליפו את הבעלים שלנו,
‏אני חושבת שהגיע הזמן שאנחנו האלמנות ‏ניעלם ברקע,
‏ושהכורים החדשים יגיעו.
‏- חברת הכרייה "פסיפיק נורתווסט" בע"מ -
‏החבר'ה פינו את הפיר הפנימי האחרון ‏מכל הריסות הגג אתמול.
‏גם התקינו קורות חדשות? ‏-כמעט.
‏אבל כמה מהחלקים העמוקים יותר עדיין חסומים.
‏פירים 14 ו-16 עדיין סגורים. ‏-אני סומך עליך, מר אנסוויל.
‏זו הסיבה שמינית אותך למפקח החדש שלי.
‏אני יודע, אדוני, ואני עושה כמיטב יכולתי.
‏פשוט אין לי כוח האדם הדרוש ‏לפינוי הפירים האלה מהר יותר.
‏טוב, זה לא צריך להדאיג אותך במשך זמן רב.
‏אני מגייס עובדים והעזרה אמורה להגיע בקרוב.
‏מי האנשים האלה, בשם אלוהים?
‏תמשיכו!
‏אתה מגייס כורים נוספים? קיבלת אותם.
‏בכל הכבוד, גבירותיי, ‏זו בדיחה או משהו כזה?
‏זו אינה בדיחה, מר גאוון. אתה צריך עובדים.
‏אנחנו צריכות גגות מעל ראשי ילדינו.
‏איבדתן את הבעלים שלכן שם.
‏מה יקרה לילדים שלכן אם הם יאבדו אתכן?
‏מי יוודא שתהיה להם קורת גג אז?
‏מר גאוון, אנחנו מציעות ‏לעשות את זה בעיניים פקוחות.
‏ואנחנו מודעות למחיר.
‏אנחנו מוכרחות לנסות. ‏קול ואלי הוא הבית שלנו.
‏אנחנו רק מבקשות הזדמנות.
‏כולם יודעים שכמה מהפירים עדיין חסומים.
‏תגיד לנו אילו אתה רוצה לפתוח.
‏אם נפנה אותם ונתקן את הקורות ‏עד מועד הפינוי...
‏תוכלו להישאר בבתיכן?
‏מה יקרה אם לא תצליחו? ‏-נעזוב בשקט.
‏אפילו ננקה את הבתים ‏באופן יסודי לפני שנפנה אותם.
‏יש לכן שבועיים.
‏כמו כן, ‏אסור לגברים שעובדים אצלי לעזור לכן.
‏לא אסכן את בטיחותם.
‏מקובל עלינו.
‏מר אנסוויל.
‏גבירותיי, תעמדו בתור ‏ותחתמו על כתב הוויתור.
‏אני המום מכך שהסכמת לזה.
‏שנינו יודעים שהן לא יחזיקו מעמד יותר משבוע
‏לפני שיתפטרו, מר ספורלוק.
‏ובינתיים...
‏אולי נצליח לפנות חלק מהפיר הזה.
‏אני מקווה שיש לך תוכנית להזזת הארגזים האלה
‏מחזית הבניין שלי, גברת תאצ'ר.
‏אני מצטערת, הם בשבילי?
‏אלא אם שינו את איות המילה "ויסקי"...
‏- ספרים כבדים -
‏אני בספק שהם שלי.
‏את צריכה עזרה?
‏אפשר?
‏אם אתה רוצה.
‏אחרייך.
‏אין לי מילים לתאר עד כמה אני מאושרת ‏שהאוסף שלי חודש.
‏יהיה זה אוצר של ממש בעבור התלמידים שלי.
‏גם זה בשביל התלמידים שלך?
‏יומן.
‏כבר יש לי המון על מה לכתוב.
‏אל תשכחי לציין שאבא שלך סידר את הצבתי פה,
‏כדי שאהיה שומר הטף של בתו, ‏במקום שארדוף אחרי שודדי ים
‏ומבריחי ויסקי בקייפ פולרטון.
‏בוקר טוב, ילדים. ‏-בוקר טוב, גברת תאצ'ר.
‏בוקר טוב, גברת תאצ'ר.
‏אם כך, חזרנו לקייפ פולרטון, מה?
‏חשבתי שהשלמנו בנושא הזה. ‏-נכון.
‏אני פשוט לא רוצה שתשכחי ‏שכל עוד את קשורה
‏לסינר של אבא שלך, גם אני קשור אליו.
‏יום טוב, גברת תאצ'ר.
‏השוטר.
‏ילדים, יש לי הפתעה בשבילכם הבוקר.
‏כולם, הניחו את דליי ארוחת הצהריים שלכם ‏והתאספו סביב הארגזים האלה.
‏מה יש בהם? ‏-קדימה, תראו בעצמכם.
‏מעולם לא ראיתי כל כך הרבה שמלות מפוארות.
‏כולן שלך, גברת תאצ'ר?
‏זה לא הארגז שרציתי להראות לכם.
‏תראו את כל הנעליים האלה.
‏טוב, בואו נמצא ארגז אחר, בסדר?
‏תראו את כל הספרים האלה!
‏זו אינה הפתעה.
‏בטח שכן, ג'יימס.
‏הודות למתנה נדיבה, ‏יש לנו ספרים בכל נושא אפשרי כמעט.
‏מעתה והלאה, נוכל לחקור ‏את כל העולם באמצעות קריאה.
‏זה לא מרגש? ‏-לא.
‏רייצ'ל?
‏מה קרה?
‏אני לא רוצה לעזוב את קול ואלי. ‏-גם אני לא.
‏כולם, קחו מחברת ועיפרון ושבו במקומותיכם.
‏במילים הטובות ביותר שלכם, ‏אני רוצה שתכתבו חיבור קצר בנושא הזה.
‏"קול ואלי...
‏הוא ביתי כי..."
‏לכולכן יש דסקית זיהוי עכשיו.
‏הקפידו להחזיר אותן ללוח,
‏כדי שנדע מי בפנים ומי יצאה מהמכרה.
‏יש שאלות?
‏טוב.
‏גבירותיי, בואו איתי לפיר מספר 14.
‏גבירותיי, זה בשביל לשמור על הבתים שלנו.
‏אם הקנרית תפסיק לצייץ למשך רבע שעה,
‏אני רוצה שתסתלקו מפה במהירות האפשרית.
‏יותר מדי מתאן, בום.
‏יותר מדי פחמן דו חמצני, בום.
‏עם הפנסים הפתוחים שיש לכן על הראש, ‏יותר מדי אבק פחם...
‏הבנו, הרברט.
‏תתחילו לעבוד.
‏בואו נניח את תיקי האוכל פה.
‏בטח.
‏הנה, הנה.
‏"קול ואלי הוא ביתי כי אני לא זוכרת ‏את עצמי גרה במקום אחר.
‏הזיכרון הראשון שלי מהחיים פה ‏הוא שאבא שלי מזנק מהעגלה
‏ונופל לקרקע, ממש ברחוב הזה, ששם.
‏ואז, הוא נישק את העפר,
‏"והודה לאל הטוב ‏על שנתן לנו הזדמנות שנייה."
‏זה היה נפלא, קסנדרה. תודה רבה על השיתוף.
‏גייב, תורך עכשיו.
‏החיבור שלי די קצר.
‏"קול ואלי הוא ביתי ‏כי כאן התנשקתי עם מישהי בפעם הראשונה."
‏בטח עם אימא שלך.
‏לא, לא עם אימא שלי.
‏למעשה, עם מישהי מהכיתה הזו.
‏אבל אני ג'נטלמן ואני לא רץ לספר לחבר'ה.
‏ואני לא רוצה לעזוב את קול ואלי,
‏כי אני אתחתן איתה יום אחד.
‏תתחתן איתה?
‏הסוף.
‏תירגעו.
‏תודה, גייב.
‏רייצ'ל, את מוכנה?
‏את לא צריכה את המחברת שלך?
‏לא, גברתי. הסיפור שלי נמצא בלבי.
‏יום אחד, לפני שאבא שלי עלה לגן עדן,
‏הוא נתן לי את גוש הפחם הקטן הזה.
‏הוא אמר לי לחשוב עליו כעל יהלום.
‏הוא קרא לו "הפנינה יקרת הערך" שלו.
‏לא ידעתי מה זה אומר.
‏אמרתי: "זה סתם גוש פחם טיפשי."
‏הוא אמר שזה אוצר.
‏בדיוק כפי שהעיר שלנו היא אוצר ‏בעבור כל מי שגר פה.
‏וכל אוצר ששווה לחפור בחיפוש אחריו,
‏גובה מחיר תמיד.
‏כולנו יודעים שזה נכון עכשיו, לא?
‏עכשיו כשכמה מהאימהות שלנו ‏בתוך המכרה הזה,
‏אני דואגת.
‏מה אם יקרה להן משהו, שקרה לאבות שלנו?
‏יש לך זכות מלאה לפחד. לכולכם יש.
‏אבל אסור לנו לאבד תקווה.
‏אני מאמינה שיש סיבה לכל פחד שאנו ‏מתמודדים איתו ולכל קושי שאנו סובלים ממנו,
‏והיא לחשל את כולנו.
‏מר גאוון, איך אתה מצדיק את העובדה ‏שהרשית לנשים האלה להיכנס למכרה הזה?
‏תאמין לי, זה לא היה הרעיון שלי.
‏הנשים האלה ‏נכנסו למכרה הזה בעיניים פקוחות.
‏אבל אסרת על הפועלים שלך לעזור להן.
‏מובן שאסרתי עליהם.
‏הפועלים שלי הם הדבר היחיד שעומד ביני
‏לבין סגירה מוחלטת של המכרה הזה. ‏אתה רוצה לשתות משהו?
‏לא אסכים לסכן את חייהם של הפועלים שלי
‏בשביל חבורת נשים עקשניות.
‏שמנסות להציל את הבתים שלהן.
‏השוטר, אתה מבין שכקצין החוק,
‏אתה לא יכול לנקוט עמדה ‏בסכסוך סביב נכס, לכאן או לכאן.
‏אני מודע לחוקים.
‏ושאם יהיה צורך בפינויים,
‏האחריות על אכיפתם תוטל עליך?
‏הפגנתי נדיבות מעל ומעבר לנדרש ‏כלפי האלמנות האלה.
‏אפשרתי להן להישאר בדיור החברה,
‏בלי לשלם שכר דירה, מאז האסון במכרה, ‏כשאין ספק, לפי החוזה,
‏שיכולתי לפנות אותן מוקדם הרבה יותר.
‏אני בטוח שעשית כל שביכולתך כדי לטפל בהן.
‏באמת עשיתי.
‏בדיוק כפי שנקטת כל אמצעי זהירות אפשרי ‏כדי להגן על הבעלים שלהן.
‏אני בטוח שאתה לא חוסך בהוצאות ‏כשמדובר בבטיחותם
‏של האנשים שעובדים אצלך.
‏מר גאוון.
‏יום טוב, נד. ‏-יום טוב.
‏רק תהיתי אם כבר קיבלתי מברק.
‏צר לי, אבל לא, השוטר.
‏אודיע לך אם יגיע משהו ממוצב הפיקוד שלך.
‏אבל קיבלת חבילה נוספת בדואר.
‏היא כבדה למדי. יכול להיות שזה ספר?
‏אולי. ‏-קריאה קלילה להנאתך?
‏משהו כזה.
‏תודה.
‏אני יודע שאתן בין הפטיש לסדן, גבירותיי,
‏אבל אתן צריכות לוותר על זה.
‏זה פשוט לא שווה את זה. ‏-תשתוק, מקס.
‏הן רק עושות את מה שאנחנו היינו עושים ‏אם היינו במקומן.
‏תני לי לעזור לך לשטוף ידיים, אימא.
‏אני מצטערת, מותק, ‏הידיים של אימא חבוטות במקצת.
‏אימא...
‏קצת משחה והן יהיו בסדר גמור, מותק.
‏מרים? סינתיה?
‏הכניסו את הסיר הביתה.
‏בסדר? אני כבר באה.
‏תודה רבה על שחשבתן עלינו.
‏שאלתי את טימותי שלי מה תהיה דעתו ‏על כך שאכנס למכרה כדי לעזור,
‏אבל הוא אסר על כך. ‏הוא אמר שזה מסוכן מדי.
‏זו התגובה שהנשים האחרות ‏מקבלות מהבעלים שלהן.
‏להביא לכן משהו מהמטבח שלנו ‏נראה כמו מעשה זעום כל כך,
‏אבל אנחנו לא יודעות ‏מה עוד אנחנו יכולות לעשות.
‏לא, אתן עושות את הדבר הנכון,
‏אתן לא מסכנות את בטיחותכן ‏למען הילדים שלכן.
‏אבל נקבל כל תבשיל ותפילה אפשריים.
‏הכנתי ארוחת ערב. ‏מצאתי מתכון לנזיד ולחמניות.
‏זה יפה מאוד מצדך, אליזבת,
‏אבל נראה לי שאירדם על הצלחת.
‏הלוואי שהייתי יכולה לעזור במשהו, ‏לתרום את חלקי.
‏את תורמת את חלקך בכך שאת מטפלת בילדים.
‏אני מניחה. ‏-חוץ מזה, ילדי העיר הזאת
‏צריכים את המורה שלהם יותר מאי פעם עכשיו.
‏בואי נפסיק לדבר על זה, טוב?
‏אתה פשוט בכל מקום, מה? ‏-התפקיד שלי הוא להשגיח על המתרחש.
‏אין עוד משהו שאתה יכול לעשות,
‏חוץ מפשוט לשבת בחיבוק ידיים ‏ולהיראות מרוצה מעצמך?
‏החוקים והתקנות שלי אוסרים עליי ‏לבחור צד בסוגיה הזו.
‏לא עד שתצטרך לאכוף את הפינויים ‏של מר גאוון, נכון?
‏אם יהיה צורך בהם.
‏לא כי אני נהנה מזה, ‏אלא כי החוק דורש ממני לעשות זאת.
‏טוב, לא יהיה בהם צורך.
‏מנין לך הוודאות הזו?
‏הנשים האלה קיבלו על עצמן אתגר בלתי אפשרי.
‏רק מפני שהן נשים?
‏אמרה אישה שזקוקה לעזרת גבר ‏כדי להרים את הארגזים שלה ולהכניסם למסבאה.
‏אתה חושב שאני חלשה.
‏אני מנסה להגיד שאם היה אי פעם זמן שדורש
‏את הפעלת הראש העירוני שלך על מנת ‏למצוא פתרון אחר לתסבוכת הזו, זה הזמן.
‏ניסיתי להכין נזיד הערב ‏וסתם בישלתי אסון בסוף.
‏והלחמניות?
‏אבל הבעיות שלי בטלות בשישים ‏לעומת הבעיות של המשפחות האלה.
‏הן שילמו מחיר כבד מאוד ‏על מנת שקול ואלי יהיה ביתן,
‏ועכשיו האימהות האמיצות האלה
‏נכנסות למקום האפל הזה ‏כדי להילחם למען ילדיהן,
‏בשעה ששוטר רכוב יושב על סוסו ולא עושה דבר.
‏"ראש עירוני".
‏אני אמורה לחשוב ‏על דרך להילחץ מהתסבוכת הזו?
‏למעשה...
‏כבר מאוחר ללימודים, לא?
‏לעולם לא מאוחר מדי ללימודים.
‏אנחנו סגורים, גברת תאצ'ר. ‏-לא באתי לשתות, מר טרבוי.
‏"המדע והסכנות של כריית פחם"
‏"בטיחות ואחריות משפטית של החברה"
‏מה זה היה?
‏נואה שלי היה קורא לזה ‏"הרוח שבעליית הגג".
‏זה בסדר.
‏שלום, קטנצ'יק. קדימה, צייץ.
‏צייץ בשבילי.
‏גז. גז!
‏כולן החוצה! מהר!
‏צאו מהמכרה! קדימה!
‏מהר! רוצו!
‏הו, לא!
‏מה קרה? ‏-אני לא יודע!
‏אנחנו צריכים פה עזרה!
‏כולן...?
‏הצילו.
‏כולן בסדר? כולן הצליחו לצאת?
‏צריך לתפור את זה, פלורנס.
‏אני מצטערת. ‏-גברת דורט.
‏בדקת את הציפור הזו בכלל ‏לפני שצרחת כמו שד
‏שכולן צריכות לצאת מהמכרה?
‏אני נשבעת, היצור הקטן הזה ‏פשוט ישב שם ובהה בי.
‏חשבתי שהוא מת.
‏הוא לא הוציא ציוץ.
‏טוב, הוא מצייץ עכשיו.
‏מה נעשה? הלימודים כבר התחילו.
‏היא מזילה ריר כמו סוס.
‏"להיעזר בילדים לצורך המחקר"
‏אולי זו הסיבה שהנייר דבוק לה לראש.
‏גברת תאצ'ר? גברת תאצ'ר?
‏שלום, רייצ'ל.
‏אלוהים! מה השעה?
‏ילדים יקרים, אני... אני...
‏ניסיתי, אבל... פשוט...
‏לא משנה, נעשה מאוחר מאוד ואני בוודאי... ‏-אין ספק שזה מה שעשית.
‏בחיי...
‏מה המטלה הראשונה שלנו להיום, גברת תאצ'ר?
‏מתמטיקה? ‏-כן.
‏"להיעזר בילדים לצורך המחקר".
‏לא. למעשה, אני רוצה שכל אחד מכם ‏ייקח מדריך מחקר,
‏או אנציקלופדיה, ממדף הספרים, ‏וייקח אותו לשולחן.
‏למה, גברת תאצ'ר?
‏ננסה למצוא דרך לעזור לאימהות במכרה.
‏באמצעות ספרים?
‏כן. ספרים יכולים להיות ‏כלי נשק חזקים ביותר.
‏נערוך חיפוש מילים.
‏כשתמצאו ספר,
‏אני רוצה שתעברו עליו, עמוד-עמוד, ‏ותחפשו את המילים הבאות.
‏"בית"...
‏"מבנה למגורים" או "נכס".
‏נשמע משעמם. ‏-תהיה בשקט, ג'יימס.
‏אם זה ימנע מאיתנו ‏ללמוד מתמטיקה, למי אכפת?
‏כן, ג'יימס. ‏מתמטיקה לא מעניינת איש כרגע.
‏"בית, מבנה למגורים, נכס"
‏עוד קפה? ‏-בבקשה.
‏תשאיר את הקנקן.
‏תודה.
‏"יומן החקלאי הזקן, 1901"
‏"חוק הבעלות, 1901"
‏"אם הדיירים משלמים בעבור שיפורים ‏כמו גגות חדשים או סיוד"...
‏תודה, "החקלאי הזקן".
‏מי שלא תהיה.
‏צהריים טובים, גברת תאצ'ר.
‏אם באת לקנות עפרונות ונייר, ‏הם חסרים במלאי כרגע.
‏לא, מר יוסט. ‏באתי לקנות צבע ומברשות.
‏בהחלט. בשביל מה זה? עבודה כיתתית?
‏אפשר להגיד.
‏בסדר. איזה צבע את צריכה?
‏כל צבע שיש לך.
‏סליחה?
‏אני רוצה לקנות את כל הצבע שיש לך במלאי,
‏וגם את כל המברשות וכל ציוד צביעה אחר.
‏את בטוחה, גברתי? זה יעלה הרבה כסף.
‏כפי שאתה רואה, יש לי הרבה כסף.
‏נראה שאת רוצה לצבוע את כל העיר.
‏לא בדיוק את כל העיר.
‏ואני צריכה לשלוח הכול לבתי הכורים ‏עד מחר בבוקר בשעה שמונה.
‏בוודאי.
‏אולי תבואי איתי ונראה כמה זה יעלה לך?
‏בסדר. ‏-בואי איתי.
‏ורופא החברה אמר שסוזן לאורי חתכה שריר ברגל ‏במכוש הזה.
‏היא עלולה לדדות במשך זמן מה.
‏קייט פרייזר שברה את היד.
‏ננסי סנדרס סבלה מזעזוע מוח ‏ומחתך חמור בראשה,
‏כך ששבע מאיתנו פצועות קשה מדי ‏ולא יכולות לחזור פנימה.
‏הייתי צריכה להיות אסירת תודה יותר ‏על פול שלי.
‏הוא היה מפרנס טוב.
‏טוב, הוא אולי היה כורה ממדרגה ראשונה,
‏אבל אני בטוחה שלא היה לו סיכוי ‏בהחלפת חיתולים.
‏לא. אני מניחה שלא.
‏גבירותיי, אני מסיר בפניכן את הכובע ‏על ההתמדה.
‏יש לכן אומץ. ‏-באמת.
‏אם זה שווה משהו, ‏חשבתי שאתן משוגעות בהתחלה.
‏ואני מקווה שתראו למר גאוון מה זה.
‏תודה, בחורים. אנחנו מעריכות את זה.
‏שלום. שלום לכולן. שלום!
‏אליזבת, מה את עושה פה?
‏בפגישה הראשונה שלנו
‏אמרתן לי להמשיך לחשוב ‏על בעיית הפינוי הזו, וזה מה שעשיתי.
‏למעשה, הילדים שלכן ואני חשבנו עליה.
‏כולנו אוזן, גברת תאצ'ר.
‏מה דעתכן על סיוד הבתים שלכן?
‏גבירותיי, אולי בעודנו מחכות שמר יוסט יגיע,
‏נוכל להתחלק לקבוצות ‏כדי שנוכל לעבור בין הבתים?
‏כן. ‏-מה מר גאוון עושה פה?
‏בוקר טוב, גבירותיי.
‏גברת תאצ'ר, הבאתי את הצבע ‏שהזמנת מהמכולת.
‏"מותג 'פוקס', עופרת לבנה"
‏רגע, לא ייתכן שזה הכול. ‏קניתי את כל הצבע שבחנות.
‏מר יוסט שכח שרוב המלאי כבר נדרש.
‏על ידי מי? ‏-על ידי.
‏החברה צריכה את הצבע.
‏בשביל מה? ‏-תחזוקה.
‏המכרה ייפתח מחדש בקרוב, ‏המבנים זקוקים לסיוד.
‏ההחזר הכספי שלך, גברת תאצ'ר.
‏עליי לציין שאם את מנסה לנצל את חוק הבעלות,
‏החברה מודעת לקיומו.
‏כבר נאלצנו להילחם בו בעבר.
‏אבל אם זה שווה משהו...
‏ובכן, אני מעריך את כושר ההמצאה שלך.
‏באמת. זו הייתה עשויה להיות ‏דרך מבריקה למנוע את הפינויים.
‏גבירותיי, אני מעריך את התעוזה שלכן, ‏אתן מסבות למשפחות שלכן גאווה.
‏למרבה הצער, אני לא יכול ‏לשנות את תנאי ההסכם שלנו.
‏עליכן לפנות את הפיר על מנת להישאר בבתיכן,
‏ולוח הזמנים עדיין בתוקף.
‏ספורלוק?
‏טוב, אנחנו מאחרות למשמרת שלנו עכשיו.
‏אלוהים.
‏-הו, לא.
‏מה...? ‏-מה קרה?
‏זיזי הגג שבקורות לא החזיקו מעמד.
‏כל העבודה הקשה שלנו.
‏אתה עשית את זה, נכון? ‏-מה? לא.
‏גאוון אמר לך לחבל בעבודה שלנו. ‏החברה אחראית לזה!
‏הם לא מאפשרים לנו להישאר בבתים שלנו!
‏פלורנס! ‏-כולם נגדנו! כולם!
‏פלורנס!
‏אני לא יכולה לעשות את זה יותר. ‏-אנחנו יכולות להתחיל מההתחלה.
‏אנחנו יכולות לעשות את זה ‏ועדיין להציל את הבתים שלנו.
‏איך? איבדנו שבוע שלם. ‏חזרנו לנקודת ההתחלה.
‏את פשוט צריכה להאמין ‏ואנחנו צריכות להישאר מגובשות.
‏כן.
‏מר גאוון צדק. זו בדיחה.
‏אין דבר כזה, כורות.
‏פלורנס. ‏-אסור היה לנו לנסות את זה.
‏רוזלין הקטנה שלי סבלה כבר מספיק ‏מאובדן אביה.
‏הייתי צריכה פשוט להשלים עם הגורל שלנו ‏ולא לשרוף את מעט הזמן שנותר לנו.
‏ויני...
‏גבירותיי...
‏אני מתחנן לפניכן,
‏לכו הביתה ונצלו את מעט הזמן שנותר לכן ‏כדי להיפרד כראוי.
‏שעת הסיפור הגיעה, גברת תאצ'ר.
‏גברת תאצ'ר?
‏מה אמרת? ‏-זו אמורה להיות שעת סיפור.
‏סליחה. נכון.
‏את בסדר, גברת תאצ'ר?
‏אני בסדר, רייצ'ל. תודה.
‏כשאימא שלי חזרה אתמול מהמכרה,
‏היא אמרה שעלינו לעזוב את קול ואלי.
‏אני רוצה לתת לך את זה.
‏אני מקווה שזה יעזור לך ‏לאהוב את המקום הזה כמוני.
‏תלמידים, אתם רשאים לאסוף את החפצים שלכם.
‏הלימודים הסתיימו, עד להודעה חדשה.
‏אני רק אומר שזה לא רעיון טוב כל כך.
‏אין לי בררה. התוכנית הראשונה שלי נכשלה.
‏אני יודע. ‏-תקשיב, אני גרה פה עכשיו.
‏זו הקהילה שלי.
‏והילדים שאני מלמדת מבועתים ‏מהמחשבה על כך שיאבדו את ביתם.
‏אני מוכרחה לעשות משהו. ‏-אליזבת, זה מסוכן מדי.
‏כי אני אישה? ‏-לא.
‏כי המכרה הזה מלא בנשים כרגע.
‏כן, אני יודע, ‏והלוואי שהייתי יכול לעצור את כולן.
‏אני לא יכול, לפי חוק.
‏אתה לא יכול לעצור גם אותי.
‏הבן שלי בראדלי אמר שהלימודים ‏בוטלו עד להודעה חדשה.
‏זה נכון? ‏-כן, אני רוצה לעזור לכורות.
‏משלמים לך בעבור הוראה, לא כריית פחם.
‏אני מודעת לזה, אבל...
‏ולכן עלייך לחזור לבית הספר ‏ולעשות את העבודה שלך.
‏אני מצטערת שזה מה שאת מרגישה, גברת רמזי,
‏אבל מר גאוון נתן לאלמנות האלה עד מחר...
‏לא נראה לי שממקומך להיכנס למכרה...
‏גבירותיי, נראה לי שאם היא מוכנה ‏להעדיף את הקהילה שלה
‏על פני בטיחותה האישית, יש לשבח אותה.
‏עד כמה שזה מסוכן, חלק מהנשים בעיר הזו
‏מתאגדות על מנת להציל את בתיהן.
‏הייתי מעדיף לחשוב ‏שהאימהות האחרות יבינו את זה,
‏כיוון שרובן נשואות לגברים ‏שנכנסים למכרה הזה מדי יום.
‏כולכן הולכות לשם, אלמלא החסד האלוהי.
‏הלוואי שלא היית עושה את זה, ‏אבל אני מבין למה את עושה זאת.
‏אבל היזהרי.
‏תודה.
‏אלוהים!
‏אליזבת? מה בשם אלוהים...?
‏אני יודעת שאני האחרונה שציפיתן לראות פה.
‏למעשה, נראה לי שהדרך ‏הנכונה יותר להגיד זאת,
‏היא שאת האחרונה שאת ציפית לראות פה.
‏אולי, אבל אני פה בכל זאת.
‏העבירי לי את המעצור ואת הפטיש. ‏-הנה, הם פה.
‏פלורנס. חזרת.
‏אם הנסיכה הקטנה יכולה לנסות כמיטב יכולתה,
‏גם אנחנו יכולות.
‏מה זאת אומרת, "גם אנחנו"?
‏בחיי...
‏יש מישהו שלא ישמח לראות את זה.
‏אדוני.
‏אני לא בטוח איך להגיד את זה, ‏אבל כל הנשים נכנסות למכרה.
‏כוונתך לכל האלמנות? ‏-לא. כל הנשים.
‏מה זאת אומרת, "כל הנשים"?
‏כל הנשים, מכל העיר.
‏הן מתכננות לעבוד במשמרות סביב השעון.
‏כשאבי שלח אותי למסעי מערבה,
‏הוא אמר לי שהוא קיווה שאמצא ‏את מה שאלוהים ייעד לי,
‏ואז אקדיש לו את כל כולי.
‏תודה.
‏חשבתי שכבר ידעתי מה זה היה.
‏כמורה, אעצב מוחות צעירים,
‏ואעודד את האימהות ואת האבות שלהם.
‏אבל בניסיוני להשקיע את כל כולי במטרה הזו,
‏גיליתי שמדובר בהרבה יותר ממה שכתוב בספר.
‏אדם צריך לפעול בניגוד ‏לנטיותיו הטבעיות לפעמים,
‏על מנת לחפור לעומק השוחות האפלות של החיים.
‏אני נרגשת כל כך.
‏אדם צריך להיות מוכן לאבד הכול
‏על מנת להרוויח את מה שאלוהים ייעד לו.
‏"חוזה מגורים"
‏כי יש מחיר לדברים החשובים ביותר בחיים,
‏ובקורבן הזה, ‏אנו מוצאים את האוצר האמתי שלנו.
‏לא הספקתי להודות לך ‏על הפתק שהשארת לי במסבאה.
‏בבקשה. חשבתי שזה המעט שיכולתי לעשות.
‏באמת היה הכרחי להשאיר אותו על המצח שלי?
‏נחרת, לא רציתי להעיר אותך.
‏בחייך. אני לא נוחרת.
‏נשים מהוגנות לא נוחרות. ‏-את צודקת.
‏ובכן, את כותבת ביומן הזה?
‏כמובן, לזה הוא מיועד.
‏כתבת עליי משהו?
‏זו הסיבה שהוא יומן אישי.
‏טוב, אני מקווה שלא הכול רע. ‏-אתה זה שאמר לי לכתוב
‏שאבא שלי הכריח אותך להיות שומר הטף שלי.
‏והכול נכון.
‏אבל אולי "הכריח" היא מילה חזקה מדי.
‏המילה "אילץ" מתאימה?
‏עדיין לא לגמרי. ‏-"תמרן"?
‏זה כבר קרוב יותר.
‏הייתה זו מכה גדולה עבורי ‏כשלא קיבלתי את ההצבה בקייפ פולרטון.
‏לרדוף אחרי שודדי ים ומבריחי ויסקי. ‏-כן.
‏באמת שציפיתי לזה בקוצר רוח. ‏-חבל מאוד.
‏תרגום כתוביות: ענת שפירא