Hvis du holder noe i luften og slipper det,
sier treghetsloven at det burde bli der.
Med det faller. Hvorfor faller det?
Det heter...?
Vet noen det?
Tyngdekraft. Og tyngdekraften må ikke...
Er hun ok?
Hvis jeg slipper denne skoen og denne pyntekammen samtidig,
hvilken treffer bakken først?
Skoen!
Miss Thatcher, hvorfor landet ikke skoen først?
Den veier mer.
Tyngdekraften er den kraften som trekker ting til jorden, sant?
Men selv om jorden trekker mer jo tyngre en gjenstand er,
så gjør den tyngste gjenstanden mer motstand.
-Så det ble uavgjort? -Nettopp, Emily.
Nå er det deres tur. Gå sammen to og to,
stå på stolene deres og velg to ting dere kan slippe.
Ikke noe som knuser!
En.
ADMINISTRERENDE DIREKTØR
PINKERTON DETEKTIVBYRÅ
Det hender jeg savner livet hjemme. Og mest når vi vasker tøy.
La meg tippe. Nyvaskede klær i skapet ditt hver eneste dag.
Rene, stivet, strøket med stort dampjern?
Hvis du synes det er vanskelig nå, bare vent til vinteren
når du må sitte der inne i -15.
Da får du nok hjemlengsel, da.
Du kan ta neste hus.
-Hva er det, Mr. Spurlock? -Alt du trenger å vite står på lappen.
Hva er det, Abigail?
"Henry Gowen, administrerende direktør for Pacific Northwest gruveselskap
gir Dem herved 14 dagers frist til å forlate selskapets eiendom."
-Det er bare enkene som får disse. -De gjør plass til de nye arbeiderne.
-Hvordan er det mulig? Så umoralsk! -Og helt lovlig.
Jeg burde ha forutsett dette.
Begge barna mine ble født her. Det er det eneste hjemmet de kjenner.
Jeg vil ikke såre dem, men selskapet gir meg ikke noe valg.
Jeg har spurt mamma om vi kan flytte inn hos henne.
-Ingen kan klandre deg for det. -Kan jeg foreslå noe?
Jeg har tenkt på dette, og kanskje hvis dere går sammen,
kan dere hyre en advokat.
Lille prinsesse, du kan tenke til du blir blå,
men hvis jeg gir opp det som er igjen av min manns pensjon,
står jeg helt uten penger.
-Jeg har ikke penger. -Jeg har ikke råd til dyre advokater.
Jeg vet ikke med dere, men jeg vil ikke gi opp.
Mr. Gowen har rett.
Hvis selskapet rekrutterer nye arbeidere,
så er tiden inne for at vi enker trekker oss tilbake...
...og gjør plass til de nye.
Guttene fikk ryddet de siste sjaktene i går.
-Satt opp ny tømmer også? -Nesten. Noen av dem er fortsatt blokkert.
Sjakt 14 og 16 er ikke åpne ennå.
Jeg har satt min lit til deg. Det er derfor du er oppsynsmann.
Jeg er klar over det og gjør mitt beste.
Jeg har ikke nok menn til å få gjort jobben raskere.
Det løser seg snart. Vi får snart hjelp av noen nyansatte.
Hvem i all verden er det?
Du ser etter nye gruvearbeidere? Her er vi.
Med all respekt, damer, er dette en spøk?
Nei, Mr. Gowen. Du trenger arbeidere.
-Vi trenger et hjem til våre barn. -Dere mistet mennene deres der.
Hva skjer om barna mister dere også? Hvem skal da gi dem et hjem?
Vi gjør dette med åpne øyne, vi er klar over faren. Men vi må prøve.
-Coal Valley er vårt hjem. -Vi vil bare bli gitt en sjanse.
Alle vet at du har sjakter ute av drift. Si hvilken du vil vi skal åpne.
Hvis den er ryddet og nytt tømmer satt opp innen to uker...
Så får dere bli i hjemmene?
-Hva om dere ikke klarer det? -Da drar vi uten et ord.
Vi skal til og med vaske ned før vi drar.
Dere har to uker. Og ingen av mine ansatte får hjelpe dere.
Jeg setter ikke deres sikkerhet i fare.
Greit.
Mr. Ansvil.
-Skriv under på vår ansvarsfraskrivelse. -Det sjokkerer meg at du sa ja til dette.
Vi vet jo at ikke de varer ut uka.
Og i mellomtiden får jeg kanskje ryddet litt av den sjakten.
Jeg håper du har tenkt å flytte disse fra min inngang, Miss Thatcher.
Er de til meg?
Med mindre de staver "whisky" slik nå, så er de ikke mine.
TUNGE BØKER
Trenger du hjelp?
Får jeg lov?
Hvis du vil.
Deg først.
Jeg er i ekstase, tenk at jeg har fått kolleksjonen tilbake.
Det blir et skattkammer for elevene.
Er dette også til elevene?
En dagbok. Jeg har så mye å skrive om.
Husk å nevne at faren din fikk meg hit
for å sitte barnevakt for deg heller enn å jakte på pirater og smuglere.
God morgen, barn.
-God morgen, Miss Thatcher. -God morgen, Miss Thatcher.
Jeg trodde vi var ferdige med den krangelen.
Det var vi.
Du må bare huske at så lenge du er avhengig av din far, er jeg det også.
-Ha en fin dag, Miss Thatcher. -Takk.
Barn, jeg har en overraskelse. Sett fra dere nisten og kom hit.
-Hva er dette? -Ta en titt.
Jeg har aldri sett så mange flotte kjoler. Er de dine, alle sammen?
Det var ikke den kassen jeg mente.
-Se på alle disse skoene. -La oss finne en annen kasse.
-Oi, se på disse bøkene! -Det er ingen overraskelse.
Jo visst er det det, James.
Takket være en sjenerøs gave, har vi bøker om nesten alt.
Fra nå av kan vi utforske hele verden.
-Er ikke det spennende? -Nei.
Rachel.
Hva er det?
-Jeg vil ikke flytte fra Coal Valley. -Ikke jeg heller.
Hent en arbeidsbok og blyant og sett dere.
Så godt dere kan, vil jeg at dere skal skrive en kort stil om dette:
"Coal Valley...
...er mitt hjem fordi..."
Dere har ID-myntene.
Sørg for å henge dem tilbake på tavla så vi vet hvem som i gruva til enhver tid.
Spørsmål?
Greit.
Følg etter meg til sjakt 14.
Husk, vi gjør dette for å beholde våre hjem.
Hører dere ikke fra den fuglen på et kvarter, må dere løpe det dere har.
For mye metangass?
For mye karbondioksid?
Med de lampene dere har på hodet, for mye kullstøv...
Vi skjønner, Herbert.
Jobb i vei.
Vi setter nisten her.
Coal Valley er mitt hjem fordi jeg ikke husker noe annet sted.
Mitt første minne herfra er av pappa som hopper ned av vognen
og faller til bakken, rett utenfor her.
Så kysset han bakken og takket Herren for å ha gitt oss en ny sjanse.
Så flott, Cassandra. Takk for historien din.
Din tur, Gabe.
Min er ganske kort.
Coal Valley er mitt hjem fordi jeg fikk mitt første kyss her.
-Sikkert fra moren din. -Nei, det var det ikke.
Faktisk var det fra noen i dette rommet.
Men jeg er for veloppdragen til å si hvem det var.
Og grunnen til at jeg ikke vil dra herfra
er fordi vi skal gifte oss en dag.
Det var alt.
Ro dere ned.
Takk, Gabe. Er du klar, Rachel?
-Trenger du ikke boken din? -Nei, jeg har min historie i hjertet.
En dag, før pappa dro til himmelen...
...ga han meg denne lille kullbiten.
Han sa det var en diamant.
Han kalte den sin "perle med høy pris". Jeg skjønte ikke hva det betydde.
Jeg sa: "Det er bare en teit kullbit."
Han sa det var en skatt, slik byen vår er en skatt for oss.
Alle skatter det er verdt å grave etter har sin pris.
Og nå vet vi at det er sant.
Nå som våre mødre er i den gruven...
...er jeg redd.
Hva om noe skjer med dem, slik som skjedde med fedrene våre?
Du har rett til å være redd. Det har dere alle.
Men vi må ikke miste håpet.
Alle redsler vi trosser, alle våre lidelser, betyr noe.
De gjør oss sterkere.
Hvordan kan du rettferdiggjøre det å sende de kvinnene i gruven?
Tro meg, det var ikke min idé.
De gikk inn i den gruven med åpne øyne.
-Men du har nektet dine menn å hjelpe. -Selvsagt.
Mine menn er det eneste som forhindrer at den gruven stenges.
Vil du ha en drink?
Jeg nekter å risikere mine menns liv for en haug av sta kvinner.
Som prøver å redde sine hjem.
Du innser at du som politimann ikke kan velge side i en eiendomstvist.
Jeg kan loven, ja.
Skulle det bli nødvendig å kaste dem ut, så må du gjøre det.
Jeg har vært svært sjenerøs med enkene.
Jeg har tillatt dem å bo på selskapets eiendom uten å kreve leie,
når jeg kunne ha kastet dem ut for lenge siden.
Du har nok gjort alt du kan for å passe på dem.
Det har jeg.
Slik du gjorde alt for å beskytte mennene deres.
Du var nok ikke gjerrig med dine ansattes trygghet.
Mr. Gowen.
-God dag, Ned. -God dag.
Jeg lurte bare på om jeg hadde fått telegram?
Nei, beklager.
Jeg skal si ifra om noe kommer fra sjefene dine.
Men du fikk en pakke i posten.
Den er ganske tung.
-Er det en bok? -Kanskje.
-Litt lett lesestoff? -Noe sånt, ja.
Jeg vet at dere er mellom barken og veden, men dere må gi opp. Det er ikke verdt det.
Hold kjeft, Max.
De gjør bare det vi ville gjort om vi var dem.
-La meg hjelpe deg å vaske hendene. -Beklager. Jeg har bare litt vondt.
Stakkars mamma.
Litt salve, så er jeg god som ny.
Miriam? Cynthia?
Ta med dere gryten inn. Jeg kommer straks, ok?
Takk for at dere tenker på oss.
Jeg spurte Timothy om jeg kunne hjelpe i gruva,
men han forbød det. Er for farlig, sa han.
De andre konene får høre det samme.
Å ta med noe fra kjøkkenet virker så lite, men det er alt vi har.
Dere gjør det rette.
Dere må tenke på barna.
Men vi tar all den maten og bønnene vi kan få.
Jeg har laget middag. Jeg fant en oppskrift på kjøttsuppe.
Så snilt av deg, Elizabeth, men jeg tror jeg hadde sovnet ved bordet.
Jeg skulle ønske jeg kunne hjelpe. Gjøre min del.
Det gjør du ved å passe på barna.
Kanskje.
Dessuten trenger barna læreren sin mer enn noensinne akkurat nå.
Så ikke si noe mer om det, ok?
-Du er overalt, er du ikke? -Det er min jobb å holde et øye med ting.
Har du ikke noe bedre å gjøre enn å sitte der, selvgod?
Reglene sier at jeg ikke kan velge side her.
Iallfall ikke før du må håndheve Mr. Gowens ønsker, sant?
Om det blir nødvendig.
Ikke fordi jeg liker det, men fordi loven sier det.
-Det blir ikke nødvendig. -Hvorfor er du så sikker?
Disse damene har påtatt seg en umulig oppgave.
Bare fordi de er kvinner?
Sier kvinnen som trengte en manns hjelp for å bære sine egne kasser.
Du synes jeg er svak.
Det jeg sier er: Du burde bruke den storby-hjernen din
til å finne en alternativ utvei.
Jeg prøvde å lage kjøttsuppe, men det ble bare noe søl.
Og rundstykkene...
Men mine problemer er små sammenlignet med disse familiene.
De har betalt en høy pris for å gjøre Coal Valley til sitt hjem.
Og nå drar disse modige mødrene ned i dypet for å kjempe for sine barn
mens en mountie sitter på sin hest uten å gjøre noe.
Storby-hjerne...
Jeg må finne en utvei?
Forresten...
-Litt sent å gå på skolen nå, er det ikke? -Det er aldri for sent.
-Vi har stengt, Miss Thatcher. -Jeg er ikke her for å drikke, Mr. Trevoy.
SIKKERHET OG FIRMAETS ANSVAR
Hva var det?
Min Noah pleide å kalle det spøkelset på loftet.
Det går fint.
Kom igjen, lille venn.
Kom igjen, kvitre.
Kvitre for meg.
Gass. Gass!
Kom dere ut! Skynd dere!
Løp ut av gruven!
Løp!
Hva skjedde?
Kom og hjelp!
Kom alle seg ut?
Du må nok sy, Florence.
Mrs. Dort.
Sjekket du i det hele tatt denne fuglen før du skrek at vi måtte løpe?
Jeg sverger, den bare stirret på meg.
Jeg trodde den var død. Det kom ikke en lyd.
Jeg hører den nå.
Hva skal vi gjøre? Skolen har begynt.
Hun sikler som en hest.
Kanskje det var slik lappen festet seg.
Miss Thatcher? Miss Thatcher!
Bruk barna til å finne informasjon
Hei, Rachel.
Kjære vene! Hvor mye er klokka?
Barn, jeg...
Jeg...
Jeg prøvde... Glem det.
-Det ble veldig sent, og jeg må ha... -Det gjorde du, ja.
Huff.
Hva er dagens første fag?
-Matte? -Ja.
"Bruk barna til å finne informasjon."
Nei. Faktisk vil jeg at dere skal hente en forskningshåndbok
eller et leksikon fra bokhyllen og sette dere.
Hvorfor det?
Vi skal prøve å hjelpe mødrene i gruva.
-Med bøker? -Ja! Bøker er mektige våpen.
Vi skal lete etter visse ord.
Når dere har funnet en bok, må dere lete etter disse ordene:
"Hjem", "hus" eller "eiendom".
Virker litt kjedelig.
Slutt da, James. Hvem bryr seg hvis vi slipper matte?
Ja, James. Ingen bryr seg om matte nå.
Hjem Hus Eiendom
-Mer kaffe? -Ja takk.
Hele kannen.
BONDEALMANAKK 1901
"Hvis leieboere betaler for vedlikehold, som nytt tak eller maling..."
Takk, bonde, hvem enn du er.
God ettermiddag, Miss Thatcher.
Hvis det er blyanter og papir du vil ha, så har jeg dem på restordre.
Nei, Mr. Yost. Jeg er her for maling og pensler.
Ja visst. Er det til et klasseprosjekt?
Det kan man vel si.
-Ok, hvilken farge trenger du? -Alle du har.
-Unnskyld? -Jeg vil kjøpe all malingen du har,
pluss alle penslene og annet malerutstyr.
Er du sikker? Det kommer til å bli ganske dyrt.
Som du kan se, har jeg penger.
-Ser ut som du vil male hele byen. -Ikke hele byen.
Det må leveres til rekkehusene innen kl. 08 i morgen.
Ja visst.
Følg etter meg, så skal vi se hvor mye dette vil koste.
-Greit. -Denne veien.
Så sa legen at Suzanne Lowry skar over en muskel i benet med hakken.
Hun blir haltende en stund.
Kate Frazier brakk armen.
Nancy Sanders fikk hjernerystelse og et stygt kutt i hodet.
Det betyr at syv av oss er for skadet til å arbeide.
Jeg burde vært mer takknemlig for Paul. Han var en flink forsørger.
Han var kanskje en flott gruvearbeider, men aldri om han kunne skifte bleier.
Nei. Du har nok rett.
Hatten av for dere som har holdt ut.
Dere er modige. Det mener vi.
Jeg trodde dere var gale, men nå håper jeg at dere gir alt dere har.
Takk, dere. Det er godt å høre.
Hallo, alle sammen.
Hva gjør du her, Elizabeth?
På det første møtet sa du jeg måtte tenke på utkastelsen.
Så jeg gjorde det. Jeg og barna.
Vi lytter, Miss Thatcher.
Hva synes dere om å male husene deres?
Mine damer, mens vi venter på Mr. Yost,
kan vi vel dele oss i grupper?
Hvorfor er Mr. Gowen her?
God morgen.
Miss Thatcher, jeg har med malingen du bestilte fra landhandelen.
Det kan ikke være alt. Jeg kjøpte all malingen han hadde.
Mr. Yost glemte at mesteparten av inventaret hans var lovet bort.
-Til hvem? -Meg. Selskapet trenger malingen.
-Til hva da? -Vedlikehold.
Gruven skal snart gjenåpnes. Bygningene trenger et par nye strøk.
Pengene dine, Miss Thatcher.
Hvis det var hevdloven du prøvde å bevise, så kjenner vi til den.
Vi har måttet stoppe den før. Men bare så det er sagt...
Det var smart av deg.
Det hadde vært en genial måte å stoppe utkastelsen på.
Mine damer,
jeg beundrer motet deres. Dere hedrer deres familier.
Dessverre kan jeg ikke endre avtalen vår.
Den sjakten må være ryddet for at dere kan forbli i hjemmene deres.
Og samme tidsfrist gjelder.
Spurlock?
Nå kommer vi for sent!
Å, nei og nei.
-Huff... -Nei!
-Hva skjedde? -Tømmerpluggene holdt ikke.
Alt det arbeidet.
-Du gjorde dette, gjorde du ikke? -Nei!
Gowen fikk deg til å sabotere oss! Selskapet gjorde dette.
Nå kan vi ikke redde hjemmene våre!
-Florence! Slutt! -De er imot oss! Alle sammen...
Florence.
Jeg orker ikke mer.
Vi kan begynne på nytt. Vi kan få dette til.
Hvordan da? Vi har mistet en uke. Vi er tilbake der vi begynte.
Nei, du må ha troen, og vi må holde sammen.
Mr. Gowen hadde rett. Dette er en spøk.
Kvinner er ikke gruvearbeidere.
-Florence... -Vi burde aldri ha prøvd dette.
Min lille Rosaleen har allerede lidd nok.
Jeg burde ha akseptert vår skjebne og ikke kastet bort tiden vår her.
Linny...
Mine damer...
...jeg trygler dere,
dra hjem og bruk den tiden dere har på å ta ordentlig farvel.
Det er lesetime nå.
Miss Thatcher?
-Hva sa du? -Vi har lesetime nå.
Du har rett.
-Er alt i orden, Miss Thatcher? -Ja, det går fint, Rachel.
Da mamma kom hjem fra gruven i går...
...sa hun at vi måtte dra fra Coal Valley.
Jeg ville gi denne til deg.
For å hjelpe deg å elske dette stedet.
Dere kan hente sakene deres.
Skolen har stengt frem til dere hører noe annet.
-Jeg sier bare at dette ikke er lurt. -Jeg har ikke noe valg.
-Min første plan gikk i vasken. -Jeg vet det.
Jeg bor her nå. Dette er mitt nærsamfunn
og barna jeg underviser er redde for å miste hjemmene sine.
-Jeg må gjøre noe. -Det er for farlig.
-Fordi jeg er kvinne? -Nei...
Fordi gruven er fylt av kvinner.
Jeg vet det, jeg skulle ønske jeg kunne stoppe dem.
-Men loven tillater ikke det. -Du kan ikke stoppe meg heller.
Min sønn Bradley sier at skolen er stengt.
-Er det sant? -Ja. Jeg vil hjelpe kvinnene i gruven.
Du blir betalt for å undervise,
-ikke for å grave kull. -Ja, men...
Så du må dra tilbake til skolen og gjøre jobben din.
Så trist at du synes det, Mrs. Ramsey, men enkenes frist er i morgen...
Det sømmer seg ikke at du...
Hvis hun er villig til å sette samfunnet før sin egen sikkerhet,
burde det applauderes.
Selv så farlig det er, så står kvinnene i byen sammen for å redde sine hjem.
En skulle tro de andre mødrene forstod det ettersom deres menn jobber der hver dag.
Takket være Guds nåde, har dere blitt spart.
Jeg skulle ønske du ville la være, men jeg forstår at du må. Vær forsiktig.
Elizabeth? Hva i all verden?
Jeg vet jeg er den siste du forventet å se her.
Det er nok riktigere å si at du er den siste du forventet å se her.
Kanskje det. Men her er jeg.
-Gi meg en kile og klubben. -Her.
Florence, du kom tilbake.
Hvis frøken prinsesse tør å ta et tak, så kan vi andre også det.
Vi andre?
Oi, oi, oi. Nå er det noen som blir sure.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal si dette, men alle kvinnene drar til gruven.
-Du mener alle enkene. -Nei. Alle kvinnene.
Hva mener du med "alle kvinnene"?
Alle kvinnene.
Hele byen. De planlegger å jobbe døgnet rundt.
Da min far sa farvel til meg,
sa han at han håpet at jeg ville finne Guds plan for meg
og at jeg ville gi den mitt alt.
Jeg trodde jeg visste hva det var.
Som lærerinne kunne jeg forme de unges sinn
og oppmuntre deres foreldre.
Men ved å gi mitt hjerte til det formålet,
har jeg lært at det handler om mer enn bøker.
Av og til må man gå imot sin egen natur for å grave dypt inn i livets mørke side.
En må være villig til å miste alt for å bli det Gud ønsker.
TOMTEKONTRAKT
Fordi det viktigste i livet koster,
og når vi gir det offeret, finner vi vår sanne skatt.
Jeg fikk ikke takket deg for den lappen du skrev til meg.
Bare hyggelig. Det var så lite.
-Måtte du feste den i pannen min? -Du snorket. Jeg ville ikke vekke deg.
-Spar meg. Jeg snorker ikke. -Du har rett.
-Har du skrevet i dagboken din? -Selvsagt. Det var derfor jeg fikk den.
Har du skrevet om meg?
Min dagbok er privat.
-Jeg håper det ikke bare er negativt. -Det var du som sa jeg måtte skrive
-at du er her for å sitte barnevakt. -Det er sant.
-Men jeg ble kanskje ikke tvunget. -"Overbevist", da?
Fortsatt ikke riktig ord.
-"Manipulert"? -Du nærmer deg.
Jeg ble skuffet da jeg ikke ble sendt til Cape Fullerton.
-For å jakte på pirater og smuglere. -Ja.
Jeg gledet meg til det.
Så synd.
Norske tekster: Lise McKay