‏כולנו יודעים מה ההרגשה ‏כשנדמה שהאור היחידי בחיינו
‏הוא ריצוד להבת הנר בלב פיר המכרה.
‏אבל אני מאמינה שהנר הזה הוא השגחה עליונה,
‏שמדריכה אותנו בהתמודדותנו ‏עם האופל שבחיינו בחודשים האחרונים.
‏כופר. ‏-מה?
‏איחרת. רק כופרים מאחרים לתפילות בכנסייה.
‏גסה. ‏-אני? גסה?
‏רק אנשים גסים מתלחששים בעת הדרשות.
‏כי יחד, נוכל למצוא את המוצא מהחשכה.
‏תודה.
‏דרשה יפה.
‏אני שמחה שנהנית מהכוונה.
‏אני רגשן מאוד. חשבתי שאת יודעת.
‏יום טוב, גברת מונטגומרי.
‏למה מנהלי החברה מרגישים צורך לשלוח מרגלים ‏אפילו ללימודי הדת בכנסייה?
‏כי ניכר שיש אנשים בעיר הזו ‏שלא סומכים אלה על אלה.
‏התפקיד שלי הוא לברר למה.
‏אני מנסה לפענח משהו, אבי.
‏אני משלם לך כדי שתספק תבונה
‏והשראה רוחנית מהספר הטוב,
‏לחברי הקהילה הזו.
‏זה נכון, לא?
‏ובכן, זה מה שאני עושה, מר גאוון.
‏אבל שמתי לב שהמפקד שלך כמעט אפסי.
‏למה אני משלם על הפרה ‏אם איש לא שותה את החלב?
‏אני בטוח שהם יחזרו ‏לבניין הכנסייה החדש.
‏כפי שאתה בוודאי יכול לתאר לעצמך, ‏לא רבים האנשים שרוצים לעבוד את האל במסבאה.
‏אני יכול להבין את זה,
‏אבל קאט מונטגומרי מושכת אליה ‏המון אנשים לחורשה.
‏אולי אני צריך לשלם לה משכורת.
‏עוד ירמסו אותך בסוף. בוא הנה.
‏כלב טוב.
‏תארו לעצמכם שאנחנו חיים לפני 2,000 שנים.
‏אנחנו חיים ברומא העתיקה.
‏איך ידענו מתי יום העבודה נגמר?
‏רוזלין, את יודעת?
‏משרוקית הקיטור שרקה?
‏ניסיון יפה, אבל היא עוד לא הומצאה.
‏איך אנשים ידעו מה השעה לפני שהיו מכונות?
‏לפי השמש? ‏-כן! הם השתמשו בשעוני שמש.
‏זה ציור של שעון שמש רומאי.
‏וזה משפט בלטינית, "אוט אורה פוג'יט ויטה".
‏"אורה".
‏זה נשמע כמו מילה באנגלית?
‏פירוש המילה הוא "שעה".
‏"אוט אורה פוג'יט ויטה".
‏"החיים טסים כמו שעה".
‏חיינו מורכבים משעות.
‏אני רוצה שתחשבו כולכם ‏על השעה החשובה ביותר ביום שלכם,
‏ותכתבו פסקה שמתארת אותה.
‏אם את עדיין לא יודעת לכתוב ‏את כל האותיות והמילים,
‏תציירי ציור במקום זאת.
‏בסדר, רוזלין?
‏צהריים טובים, גברת מונטגומרי. ‏-אבי.
‏היכנס, בבקשה.
‏אני מקווה שאת אוהבת עוגת פרג.
‏זו העוגה האהובה על גייב, ‏וגם אני חטאתי בנגיסה בעוגות כאלה בעבר.
‏לא רואים דברים כאלה ‏בקול ואלי לעתים קרובות.
‏הבאתי אותו איתי.
‏בעלי אהב לשמוע אותי ‏מנגנת את השירים הישנים.
‏זה הסיח את דעתו מהעבודה. ‏-אשמח לשמוע אותך מנגנת.
‏אלה רק שירים קטנים ומתוקים. ‏-שירים ישנים ומתוקים הם הטובים ביותר.
‏יש לך מגע מרגיע.
‏אני מקנא בך.
‏אני לא כזה.
‏מאז האסון, אני מרגיש ‏שהכורים מתרחקים ממני.
‏אבי, המשפחות צריכות מישהו ‏שיוכל לנחם אותן.
‏מישהו שמבין.
‏וזה מה שמושך בהטפה שלך. ‏-אני לא מטיפה.
‏את פונה אל קהילת מאמינים ‏מדי יום ראשון בבוקר.
‏זה נשמע לי כמו הטפה.
‏אני מלמדת שיעורי דת, זה הכול.
‏אני מבין שאת מטיפה לתורת האל,
‏אבל, גברת מונטגומרי, ‏זו קהילת המאמינים שלי.
‏אחרי הפיצוץ, אני...
‏סיפרתי לילדי העיר כמה סיפורים ‏בניסיון לעודד את רוחם.
‏ואז גם ההורים שלהם התחילו לבוא.
‏אולי הם רק נהנו לשאוף אוויר צח,
‏או שהם נהנו ממה שהיה לי להגיד.
‏אבל אם אתה לא תספק את הצרכים שלהם, ‏הם ינהרו אל מישהו שכן יעשה זאת.
‏ואם הם שואבים ממני נחמה,
‏לא אפסיק.
‏אני מבין.
‏תודה על המוזיקה.
‏שלום, רוזלין. רוצה לשחק?
‏גברת סטנטון נסעה לטפל בבת דודתה מחוץ לעיר,
‏ואימה של רוזלין הזמינה אותי לארוחת ערב.
‏אבל אני בטוחה שרוזלין ‏תשמח לשחק איתך ביום אחר.
‏להתראות. ‏-להתראות.
‏אנה נחמדה, לא?
‏אני מצפה לארוחת הערב בקוצר רוח. ‏את יודעת מה נאכל?
‏אם כך, זו תהיה הפתעה. אני אוהבת הפתעות.
‏אני רעבה, ואת?
‏בואי נזדרז.
‏קראנו לרוזלין על שם סבתה.
‏נכון, יקירתי?
‏וסבא שלה עבד במכרות באנגליה,
‏כך שאבק הפחם זורם בעורקינו.
‏אין יותר, לצערי.
‏היה טעים מאוד, ולא יכולתי לבקש יותר מזה.
‏טוב, עשינו כמיטב יכולתנו, אלוהים יודע.
‏רוזלין, נכון שזו האמת?
‏את יכולה לקום מהשולחן, אם את רוצה.
‏היא הייתה ילדה מאושרת כל כך ‏עד אותו היום, יום האסון.
‏לא רואים עליה עכשיו, ‏אבל היה בה אושר פנימי שכזה,
‏אושר וקלילות לב, באמת.
‏אני יודעת שזה היה בה, ‏ואני בטוחה שזה עדיין שם.
‏היא אהבה את אביה כל כך. את פטריק.
‏היא הייתה מביאה לו את ארוחת הצהריים ‏מדי יום, ושניהם היו...
‏הם היו...
‏פטריק היה גדול כל כך, ורוזלין הקטנה...
‏הם היו יושבים בכניסה למכרה ‏והיא הייתה צוחקת איתו.
‏היא לא דיברה מאז אותו היום.
‏את מורה. את יכולה לעזור לה, נכון?
‏את בוודאי מכירה דרך להגיע אליה.
‏מה לעשות?
‏נמצא דרך.
‏מולי...
‏ראינו מישהו בדרך לכאן.
‏הייתה לו עגלה שחורה.
‏עגלה מקולקלת, אדם מקולקל.
‏הוא הסתכל על רוזלין ‏ונראה היה שהוא הרגיז אותה.
‏זה ונדל באקוס. הוא מרגיז את כולם.
‏כמה מהכורים זקוקים למשקה מדי פעם,
‏אבל ונדל תמיד רדף את המסבאה ‏כמו רוח רפאים.
‏המצב החמיר מאז האסון.
‏את יכולה להגיד "לילה טוב" לגברת תאצ'ר?
‏אם כך, ניאלץ להסתפק בחיבוק.
‏לכי לישון עכשיו.
‏תעזרי לילדה שלי, בבקשה.
‏ובכן, תראו מי זה.
‏אם אתה עובר לגור פה, אתה צריך שם.
‏כן, אקרא לך "ריפ", כמו "ריפ ואן וינקל".
‏סליחה. אפשר לגזול דקה מזמנך?
‏כמובן.
‏שמחתי לראות את הכובע הזה מגיע העירה.
‏אני מקווה שלא התאכזבת ממי שחבש אותו.
‏בבקשה.
‏אני בטוח שלא אתאכזב.
‏כנציג החוק הרשמי בעיר,
‏יש עניין בלתי פתור שדורש את תשומת לבך.
‏מקרה הצתה.
‏מישהו שרף את הכנסייה שלי ‏לפני שישה שבועות.
‏זה אישום חמור למדי.
‏ולמה אתה חושב שמדובר בהצתה ‏ולא בסתם תאונה?
‏צירוף המקרים היה גדול מדי.
‏בערב שבו ערכנו טקס זיכרון ‏ל-43 כורים שנהרגו, הכנסייה שלי נשרפה.
‏אני מבין את הפקפוק שלך בצירוף המקרים,
‏אבל אני לא מבין מהו המניע.
‏מעמדי פה בקול ואלי תמיד היה רגיש במקצת.
‏תמיד טיפלתי בצרכים הרוחניים ‏של התושבים, אבל...
‏משהו השתנה.
‏אחרי הפיצוץ במכרה.
‏אנשים הפסיקו לראות בי את שליח האל,
‏והתחילו לראות בי עובד חברה ותו לא.
‏אני מקבל משכורת ‏מחברת הכרייה "פסיפיק נורת'ווסט".
‏אולי הם לא אוהבים להתפלל במזבח ‏שחברת הכרייה מימנה,
‏אבל למה לשרוף את הכנסייה?
‏אנשים עצובים וכועסים.
‏הם פרקו את זעמם על החברה, על אלוהים.
‏בשני המקרים, הכעס הושלך על המושא הלא נכון,
‏וניזון מקאט מונטגומרי וההטפות שלה.
‏אתה חושב שקאט מונטגומרי ‏שרפה את הכנסייה איך שהוא?
‏אני לא מאשים איש בדבר, ‏אבל אני יודע שהכנסייה שלי נשרפה.
‏אנשי "פינקרטון" ‏לא הצליחו לגלות איך השרפה פרצה,
‏ומאז, גברת מונטגומרי נהנית, בוא נגיד,
‏מקהל מאזינים גדול יותר.
‏אני מבקש ממך לחקור את העניין.
‏זו החובה שהמדים שלך מייצגים.
‏אבחן את זירת השרפה. ‏-תודה.
‏אודה לך אם לפחות תברר ‏מה גברת מונטגומרי יודעת.
‏אינני אדם נקמני, אבל כולם ראויים לצדק.
‏אפילו כומר.
‏בוקר טוב.
‏רציתי לדעת אם אתה יודע ‏מהי הפחית הזו במקרה.
‏אולי. לא בטוח.
‏אסתפק בניחוש הסביר ביותר שלך.
‏זה שמן לווייתנים.
‏באמת? ‏-זה הניחוש הסביר ביותר שלי.
‏אתה מוכר אותו פה?
‏אני לא יודע אם אתה מודע לזה,
‏אבל העולם לא משתמש בשמן לווייתנים ‏זה כמה עשורים.
‏יש לך מושג מי צריך להשתמש בו היום?
‏אולי מישהו שמייצר סבון מסריח, או אסקימואי?
‏אבל לא רואים הרבה מהם בסביבה.
‏גם אני לא ראיתי.
‏תודה, נד. עזרת לי.
‏את אוהבת אדום?
‏את יכולה לצייר ציור ‏של השעה החשובה ביותר ביום?
‏אני יכולה לעזור, אם את רוצה.
‏את נראית עייפה. אכלת ארוחת צהריים היום?
‏ארוחת הצהריים חשובה מאוד. ‏היא נותנת מרץ וכוח ללימודים.
‏אסור לדלג על ארוחת הצהריים, ‏היא תחזק אותך.
‏מה קרה?
‏אם את לא מוצאת את המילים ‏שאומרים בקול, זה בסדר.
‏אולי תציירי ציור של מה שאת מרגישה.
‏רוזלין.
‏רוזלין, הגיע הזמן ללכת הביתה.
‏אני אבוא איתך.
‏תמשיכי, אמילי. טוב.
‏צהריים טובים, השוטר. ‏-צהריים טובים, גברתי.
‏במה אוכל לעזור לך?
‏זה שלי. ‏-הייתה לי שאלה,
‏אבל אני יכול לחזור בזמן נוח יותר.
‏שטויות. עם שלושה ילדים,
‏תאמין לי, אין זמן נוח. ‏היכנס, בבקשה,
‏אם לא אכפת לך לדבר ‏בזמן שאני מכינה ארוחת ערב.
‏לא. ‏-גייב, תחזיר את זה לאחיך.
‏אתה יכול לפנות את השולחן, מיילס? ‏-כן.
‏ותערוך אותו כשתסיים, טוב?
‏תגיד "שלום" לשוטר, בבקשה.
‏גייב.
‏ושהאגודל יהיה ישר.
‏יופי.
‏מזלגות?
‏ובכן, איזו שאלה רצית לשאול?
‏רק תהיתי אם יש לך תיבת פחמים מיותרת.
‏כשהחלפתי את סוכני "פינקרטון" ‏בניהול בית הכלא,
‏הם בזזו אותו עד היסוד.
‏כן, בבקשה, קח את זו.
‏יש לנו עוד אחת במחסן. ‏-תודה, גברתי.
‏מזלגות?
‏קח אתה את המזלגות, ‏הוא עורך את הצלחות.
‏אמילי, קדימה, מותק, ארוחת הערב מוכנה. ‏לכו להיפרד מהשוטר לשלום.
‏עמוד נוח.
‏מוכנה? אחת, שתיים, שלוש, נכנסים!
‏יופי.
‏ג'ק! חכה רגע.
‏אחת מהתלמידות שלי, רוזלין סאליבן, ‏היא לא מדברת.
‏היא פשוט לא אומרת מילה.
‏אני עוזרת לה,
‏ואני חושבת שהיא הייתה על סף פריצת דרך, ‏ואז ראינו מישהו,
‏ונדל באקוס... ‏-לאט, לאט.
‏אתם העירוניים מברברים במהירות הבזק.
‏אני סתם בחור כפרי שצריך להבין את זה.
‏אני דואגת לאחת מהתלמידים שלי.
‏רוזלין סאליבן, שלא מדברת.
‏ולמה את חושבת שמר באקוס קשור לזה איך שהוא?
‏כשהיא ראתה אותו, הוא בהה בה, ‏ונראה היה שהדם שלה קופא בעורקיה.
‏זה קרה שוב זה עתה.
‏היא ראתה אותו ופשוט ‏הסתגרה בחזרה בתוך הקונכייה שלה.
‏משהו אינו כשורה פה, אני בטוחה בזה.
‏ונדל שתיין, אם זו כוונתך.
‏אבל גם כורים אחרים שותים. ‏-זה מעבר לזה.
‏העבודה במכרה עלולה לשבור אנשים רבים.
‏זה לא מחזה נעים, ‏אבל זה לא אומר שהוא אדם רע.
‏משהו בו אינו בסדר,
‏וזה קשור לסיבה שרוזלין לא מדברת.
‏בת כמה היא? ‏-היא רק בת שמונה.
‏טוב. אדבר איתו.
‏מה את עושה?
‏תורי. זהירות!
‏ארבע, חמש, שש...
‏הצלחתי!
‏לכאן!
‏תורי. ‏-תורי עכשיו.
‏יופי.
‏שלום.
‏אני שמחה שהבאת ארוחת צהריים היום.
‏כשאני הייתי ילדה, ‏קראנו לאבני המשחק "עצמות מפרקים".
‏המשחק האהוב עליי נקרא "סוס באורווה".
‏את רוצה ללמוד לשחק?
‏טוב. מתחילים מ...
‏אני כבר חוזרת.
‏אל תשכחי לאכול את ארוחת הצהריים שלך.
‏קדימה! ‏-קדימה!
‏ילדים, תפסיקו!
‏קדימה!
‏ילדים, תפסיקו. תפסיקו מיד. ‏זה מספיק!
‏מה קרה? ‏-הוא גנב את המטבעות שלי!
‏לא נכון! הם היו על הרצפה! ‏-כן, אבל אני ראיתי אותם קודם!
‏לא נכון! ‏-לא משנה מה קרה,
‏לא ארשה תגרות אגרופים במשמרת שלי. ‏זו אינה דרך ליישב סכסוכים.
‏אבל הם שלי! ‏-לא! אני בטוח שראיתי אותם קודם!
‏לא נכון! ‏-הם היו על הרצפה!
‏תטילו מטבע. ‏-עץ.
‏אלוהים.
‏רוזלין?
‏טוב.
‏נעשה את זה הפעם. אתה מוכן?
‏טוב, ו...
‏לך תביא!
‏סליחה, אבי.
‏ראית פעם כלב נייח יותר?
‏לא, אדוני. אני מקווה שזה לא מידבק. ‏-סליחה?
‏אני שואל על הקצב האטי
‏שבו מתקדמת חקירת השרפה בכנסייה.
‏אני מרוצה מהקצב שלי.
‏גילית משהו מעניין?
‏אני לא יכול לדון בחקירה פתוחה.
‏ג'ק! ג'ק! רוזלין נעדרת. ‏הילדים היו בחוץ בהפסקת הצהריים,
‏ופתאום ראיתי את העגלה של ונדל מתרחקת,
‏ורוזלין נעלמה. ‏-טוב, מתי זה קרה?
‏ממש הרגע. אמרתי לך על ונדל!
‏אנחנו עדיין לא יודעים כלום. ‏אולי היא חזרה לכיתה.
‏חיפשת שם? ‏-ברור שחיפשתי! היא לא הייתה שם.
‏אולי היא הלכה הביתה.
‏את בטוחה שאת לא ממהרת להסיק מסקנות?
‏ג'ק, אני חושבת שהוא חטף אותה. ‏-אני מכיר את ונדל באקוס.
‏נשמתו מוטרדת מאז הפיצוץ.
‏מוטב שתמהר.
‏לאיזה כיוון העגלה שלו נסעה? ‏-אל מחוץ לעיר.
‏אני חושבת שהוא נסע מערבה מהעיר.
‏טוב, תחזרי לכיתה, היא עשויה לחזור לשם.
‏אני אאתר את ונדל. לכי!
‏אני יכול לעזור במשהו?
‏תתחיל לדפוק על דלתות ברחוב הראשי, ‏תבדוק אם מישהו ראה משהו.
‏ונדל! ונדל באקוס!
‏מה אתה רוצה?
‏מה אתה עושה?
‏אני מחפשת ילדה נעדרת.
‏רד למטה. ‏-רוזלין?
‏זה הבית שלי!
‏זוז.
‏מה קורה פה?
‏אני צריך שתתפכח מיד, ונדל.
‏התפרצת לכאן ללא הזמנה. לא עשיתי לך כלום.
‏יש ילדה קטנה ששמה רוזלין סאליבן. ‏אתה מכיר אותה?
‏היא נעלמה מבית הספר היום.
‏אתה יודע על זה משהו? ‏-לא, לא, ברור שלא.
‏אין לך זכות להאשים אותי! ‏-תגיד לי מה אתה יודע.
‏כלום. לא ידעתי כלום כל חיי.
‏אם אתה משקר לי... ‏-מה?
‏מה אתה יכול לעשות לי שאינו ‏גרוע יותר מהחיים שלי כרגע?
‏אם אגלה שהילדה הזו נעדרת ‏בגלל משהו שאתה עשית,
‏אני אוודא באופן אישי ‏שתיאסר בכלא "מדיסין האט",
‏שם תיכבל בשלשלאות לקירותיו של תא אבן קר ‏עד סוף ימי חייך האומללים.
‏לא עשיתי כלום, אני נשבע.
‏העיניים שלך מספרות סיפור אחר.
‏הסיפור?
‏זה קרה יום אחד לפני זמן מה, ביום...
‏האלכוהול משתלט עליי לפעמים.
‏שתיתי קצת יותר מדי לפני זמן מה, ‏וראיתי את הילדה האירית הקטנה,
‏ושאלתי אותה איזה יום היום.
‏היא לא ענתה. היא התחצפה אליי.
‏אני כורה זקן, אני לא אדם חשוב, ‏אבל צריך להפגין כלפיי כבוד,
‏הרווחתי את הזכות לכבוד.
‏ומה עשית לה? ‏-שום דבר, למען האמת.
‏הרמתי עליה יד. היא נרתעה, ‏וראיתי שהיא מפוחדת מאוד,
‏אבל אני נשבע שלא הכיתי אותה. מעולם לא.
‏אבל אני יודע שהחדרתי בה ‏יראת שמים באותו היום.
‏אין ספק שהחדרת בה יראה, מאדם פגום ביותר.
‏לא יראת שמים.
‏אני לא צריך לחיות בכלל.
‏הייתי צריך למות במכרה עם האחרים.
‏הייתי חולה באותו היום, ‏והחבר הכי טוב שלי החליף אותי במשמרת.
‏כאילו שהרגתי אותו בעצמי.
‏ואתה עושה כמיטב יכולתך כדי למות מאז?
‏לשתות עד מוות? ‏-אפשר להגיד.
‏אולי יש סיבה לכך שניצלת.
‏עוד לא מאוחר מדי לעשות ‏משהו טוב בחייך, ונדל.
‏לרוזלין יש מקום שחביב עליה במיוחד, ‏שאולי הלכה אליו?
‏היא ילדה חכמה.
‏אני חושבת שהיא תשב איתנו מחר בבוקר, ‏במקום הקבוע שלה.
‏תלמידים, פתחו את הספרים בפרק השביעי ‏וקראו באופן עצמאי, בבקשה.
‏מצאתי את ונדל והיא לא הייתה שם. ‏לא נראה לי שהוא יודע איפה היא.
‏ואז הלכתי לבית משפחת סאליבן, ‏היא לא הגיעה לשם.
‏מולי וכמה מהאימהות מחפשות אותה עכשיו.
‏מולי המסכנה.
‏רוב הילדים בקול ואלי יודעים להסתדר לבד,
‏אבל לפי מה שסיפרת לי על רוזלין...
‏אני חושבת שצריך לערוך חיפוש מקיף. ‏-כן, אני חושב שאת צודקת.
‏רוזלין! ‏-רוזלין!
‏לא, כלום!
‏רוזלין! ‏-רוזלין!
‏רוזלין!
‏-איפה את?
‏אני רוצה לעזור.
‏טוב שהצטרפת אלינו.
‏רוזלין!
‏-רוזלין!
‏מצאתם משהו בצד הדרומי? ‏-כלום.
‏לכי לנוח קצת. את צריכה כוח לבוקר.
‏איך אוכל לנוח עכשיו?
‏לא אוכל לנוח כל עוד היא אי שם בחוץ.
‏היא עלולה להיות בצרה.
‏לא, לא אנוח עכשיו, ולא אנוח עד שאמצא אותה!
‏רוזלין! רוזלין, יקירתי!
‏נמשיך לחפש.
‏טוב, כמה מכן ילכו עם מולי,
‏וכל השאר, נלך לבדוק בצד המזרחי, בסדר?
‏אני אלך לבית הספר.
‏אולי היא הלכה לשם.
‏רוזלין?
‏אלוהים.
‏רוזלין?
‏רוזלין. אלוהים. את בסדר.
‏הכול בסדר, הכול בסדר. אני פה עכשיו. ‏את בסדר, את בסדר.
‏מתוקה שלי... אני שמחה כל כך שמצאתי אותך.
‏כל העיר מחפשת אותך, את יודעת את זה?
‏את בסדר עכשיו. הכול בסדר.
‏רוזלין, מצאתי את הציור שלך,
‏ואני חושבת שאני יודעת למה באת לכאן.
‏רצית להביא לאבא שלך ‏את ארוחת הצהריים שלו, נכון?
‏אני...
‏לא הבאתי לו את ארוחת הצהריים.
‏באותו היום, חברה שלי, אנה, ‏הזמינה אותי לשחק איתה.
‏רציתי לשחק איתה ‏ולא הבאתי לו את ארוחת הצהריים.
‏ואז הפיצוץ הגיע.
‏מותק, תסתכלי עליי.
‏את לא אשמה בכך שאביך נהרג במכרה הזה.
‏מה אימא תגיד כשהיא תגלה ‏שלא הבאתי לו את ארוחת הצהריים?
‏היא תגיד לך שהיא אוהבת אותך ‏יותר מאשר את החיים עצמם.
‏טוב. צריך ללכת הביתה עכשיו.
‏תחזרו! ‏-תחזרו!
‏אימא! אימא!
‏רוזלין? ‏-אימא!
‏רוזלין.
‏אימא!
‏מצאו אותה.
‏מצאו אותה!
‏כל המחפשים רצו אל רוזלין
‏כשראו שחזרה לזרועות אימה בשלום.
‏הכומר, האימהות, רבים מהכורים,
‏אפילו ונדל באקוס.
‏תודה.
‏אני מצטערת, אימא.
‏אני אוהבת אותך.
‏אני אוהבת אותך, קטנטונת יקרה.
‏אור האהבה מחזיר כל קול שאבד.
‏"סול אומניבוס לוצ'ה"
‏מישהו יכול להגיד את זה?
‏גייב.
‏"סול אומניבוס לוסט"?
‏יפה מאוד, גייב. ‏"סול אומניבוס לוצ'ה".
‏רוזלין, את רוצה לנחש ‏מה פירוש המילה "סול"?
‏פירושה "שמש"? ‏-כן.
‏יפה מאוד!
‏פירוש המשפט הזה הוא: ‏"השמש מאירה למען כולם".
‏עד כאן להיום. תיהנו מאור השמש.
‏יש! ‏-להתראות, גברת תאצ'ר.
‏אתם רוצים לשחק בכדור?
‏שיעור מוצלח מאוד. ‏-תודה.
‏אני...
‏אני חייב לך התנצלות.
‏על מה?
‏על שמיהרתי להסיק מסקנות על האופי שלך,
‏כשרק הגעתי העירה.
‏אבל אתמול בערב ‏העמדת אותי על ה... "ארו" שלי שוב.
‏המילה הלטינית ל"טעות".
‏אתה יודע לטינית, מה? ‏-קצת.
‏לדוגמא, "בלה".
‏ביטאתי את זה נכון?
‏כן, אני חושבת שכן.
‏טוב, ישנה גם המילה "פרג'שי".
‏אני לא מכירה את המילה הזו, לצערי.
‏ולמה אתה לוחש?
‏פירושה...
‏"להתעורר".
‏תן את זה לנד, במכולת.
‏אבי, תודה לאל שמצאו את הילדה הזו.
‏כן, זה נס אמיתי.
‏אני רואה שאתה מתקדם קצת.
‏מר ספורלוק סיפר לי שהשוטר ‏חוקר את השרפה בכנסייה.
‏כן.
‏אני מקווה שיתבצע מעצר זריז
‏ושהעניין ייפתר במהירות.
‏אני יודע שאתה רוצה ‏שאבנה לך כנסייה חדשה...
‏בנוגע לכנסייה... ‏-אבל אחרי שהפושע ייכלא,
‏בין אם זו קאט מונטגומרי או כל אדם אחר,
‏ארגיש השראה רבה יותר ‏לבניית מקום פולחן חדש בעבורך.
‏אני לא רוצה בזה.
‏ההתאספות לצורך הילול האל,
‏עבודת שמו,
‏לא דורשת מבנה.
‏אתה זה שהציק לי בנושא.
‏אם אתה רוצה להמשיך להטיף במסבאה, ‏אין לי בעיה עם זה,
‏העיקר שכולם ימשיכו להתקדם הלאה,
‏ודעתם של האנשים תוסח מהאסון המצער במכרה.
‏האשמתי אלמנה אומללה בשריפת הכנסייה שלי
‏ובגזלת עדת המאמינים שלי.
‏בהחלט נראה שזה בדיוק מה שקרה.
‏אין לי מושג אם קאט מונטגומרי ‏שרפה את הכנסייה הזו או לא.
‏אבל גם אם כן, אין זה ממקומי לשפוט.
‏באתי לכאן בחיפוש אחר צדק, ‏כאילו שהכנסייה הייתה שייכת לי,
‏כאילו שהייתה הרכוש האישי שלי.
‏אבל היא מעולם לא הייתה כזו.
‏הכנסייה שייכת לקהילה, ואני...
‏אני אמור להיות משרתם הצנוע.
‏העיקר שתמשיך לעשות את העבודה ‏שאני משלם לך בעבורה.
‏"הייתי עיוור ועכשיו אני רואה."
‏הבשורה על פי יוחנן, ט', ‏פסוקים אחת עד אחת עשרה.
‏צר לי, אבי, אבל אני לא דובר תנ"כית.
‏אני לא עובד אצלך יותר, מר גאוון.
‏אני מתפטר מעבודתי בחברה.
‏אני מקווה שתושבי העיר הטובים ‏יוכלו לסלוח לי על חולשותיי,
‏כדי שאוכל לחזור למלא את ייעודי, ‏כמטיף שלהם.
‏איך תעשה את זה בלי כנסייה?
‏איך תחזיק את הקהילה שלך מגובשת,
‏ללא גיבוי כלכלי כל שהוא ומקום להטיף בו?
‏אלוהים מספק את הצרכים ‏במקומות שאליהם הוא מוביל אותנו.
‏אימא שלך בבית? ‏-היא עובדת בגינה האחורית.
‏תודה.
‏תוכל לשמור עליו לרגע?
‏כן, אדוני.
‏אתה משתפר בזה. ‏-תודה.
‏שלום לך. ‏-שלום.
‏באתי להחזיר את זה.
‏כבר יש לי אחד משלי, אבל תודה על ההשאלה.
‏בבקשה.
‏אתה יכול להניח את זה בצריף בינתיים. ‏-כן, גברתי.
‏- שמן לווייתנים "נורדיקס בסט" -
‏תרגום כתוביות: ענת שפירא