Tidligere på When Calls the Heart:
-Han er ikke den du tror. -Jeg kan bedømme selv
-når en mann liker meg. -Jeg skal vinne henne.
"Min kjærlighet er som den rødeste rose." Det er et Robert Burns-dikt.
"Det er triumf å finne i amboltens slag.
Det er gull å finne i de som graver i fjell eller feller i skog."
Så flott, Gabe.
"Den...
Den..."
Hva er det du leser, Bo? Du sier ikke ord.
Du vet du ikke trenger å lese høyt.
-James sier at det er urettferdig. -Det er det, Miss Thatcher.
I mitt klasserom er det jeg som bestemmer.
Kan ikke du vise litt omtanke? Du vet Bo har vært ute av skolen lenge.
Er ikke min skyld at den andre læreren sa at han måtte bli hjemme.
Den gamle læreren bestemmer ikke lenger. Jeg bestemmer.
Ja, ma'am.
Jeg var på landhandelen og Ned Yost ba meg gi deg denne.
-Så snilt, det var ikke nødvendig. -Ingen problem.
Jeg håper det er det jeg tror det er.
Det er det.
Kompendium om hjernelidelser og nevrologi.
Medfødt ordblindhet.
Strefosymboli og lesestrategier.
-Jeg kan ikke si at jeg forstod det. -Jeg er så glad disse kom nå.
Jeg skrev til dr. Henshelwood om en av elevene mine.
Han har jobbet med barn med lesevansker og har hatt store gjennombrudd.
-Jeg trodde han hadde glemt meg. -Du er ikke lett å glemme.
Takk. Tror jeg.
Jack, jeg...
Jeg har dårlig samvittighet for alt som... skjedde.
-Du vet, med Billy. -Nei.
Det er helt unødvendig.
Billy Hamilton var en svindler. En profesjonell manipulator.
Det er sant. Og jeg ble lurt.
Men jeg skjønte det til slutt...
Du må ikke klandre deg selv for å ha latt deg trollbinde.
Jeg lot meg ikke trollbinde.
Nei, det jeg mente var at han narret deg.
Ikke at du er en narr.
Så hva er jeg, da?
Nei, jeg sier bare at kvinner som har nådd en viss alder er enkle ofre.
-Så nå er jeg desperat? -Hva? Nei!
Jeg skulle gjerne ha snakket mer om mine svakheter, men jeg er opptatt.
Jeg prøver bare å hjelpe. Jeg prøver å snakke til deg som en venn.
Takk for at du kom med pakken. Ha en fin dag.
Han er så uforskammet.
Greit, han innså at han var en svindler,
-og ja, jeg lot meg lure, men... -Elizabeth.
Kanskje det ikke er Jack du er sint på, kanskje stoltheten din fikk en knekk.
Du har all rett på å være sint.
-Jeg er ikke sint. -Nei, så klart.
Jack elsker å minne meg på hvor dum jeg var.
Han sa til og med at jeg ble lurt fordi jeg er desperat etter en mann.
Disse er nydelige. Hvis jeg blir boende her, blir jeg tjukk.
Bestemors oppskrift.
Han sa rett ut at han ikke er interessert i en kone.
Jeg skjønner ikke hvorfor han bryr seg om kjærlighetslivet mitt.
-Disse er himmelske. -Ta en til.
Jeg kan ikke. Kanskje bare én.
Vet du, Abigail, jeg vokste opp med mat fra landets beste kokker,
men jeg har aldri smakt noe så godt som det du lager.
-Mener du virkelig det? -Ja, det er fakta.
Noah elsket det jeg bakte.
Det var gøy å lage mat til ham og Peter.
De skrøt ofte av matlagingen min, men de hadde ingen å sammenligne meg med.
Ikke som den elegante storbymaten du snakker om.
Tro meg, de hadde rett,
det være seg i storbyen eller her i Coal Valley.
Bo, du har besøk.
Miss Thatcher?
Jeg er lei for det med leksene.
Det tar meg lenger enn jeg trodde, du skal få dem i morgen.
Jeg har snakket med foreldrene dine.
Jeg vil at du skal bli etter skolen og ta en prøve for meg.
Du er ikke nødt hvis ikke du vil.
Når du blir 15, får du en jobb i gruven.
Carl, vi ble enige. En liten prøve skader ikke.
-Kanskje ikke. -Takk. Du kommer ikke til å angre.
Dette er Coal Valley. Bos fremtid er i den gruven.
Han trenger ikke å kunne lese for å gjøre en god jobb der.
-Hva slags prøve? -Ikke vær redd, du trenger ikke å øve.
Hvis du synes jeg burde.
Bo.
Så utrolig fine. Har du laget dem selv?
-Jepp. -Fra bunnen av?
Ja, ma'am.
-Hvem lærte deg det? -Ingen.
Jeg bare lager dem ut fra bilder i avisen.
Jeg har aldri sett noe liknende.
-Du er veldig flink, Bo. -Takk.
God aften.
-Å, det er deg. -Hei, Jack.
-Så hva ble dette bygget brukt til? -Kafeen.
Alle de enslige arbeiderne pleide å spise her.
Det var mat uten alkohol som på saloonen,
men maten var ikke mye bedre. Henry Gowen stengte den.
Mer å tjene på alkohol enn mat, sikkert.
Nettopp.
Var det noe mer?
-Jeg lurte på om du kunne hjelpe meg. -Gjerne, hvis jeg kan.
Hvis...
La oss si en bjørn reddet et rådyr fra et stinkdyr,
et stinkdyr som hadde tenkt å skade henne,
hvorfor er rådyret sint på bjørnen?
Kanskje rådyrets stolthet fikk seg en knekk.
Kanskje bjørnen minner henne på at hun var dum som stolte på stinkdyret.
Jeg skjønner.
Hva mer er, bjørnen reddet rådyret fra et upålitelig dyr,
men virket ikke interessert i å ta over etter ham.
Jeg mistet tråden.
Jack.
Billy var ikke rett mann for Elizabeth. Han var absolutt et stinkdyr.
Men en dag kommer rett mann til å komme.
En pålitelig mann, med gode intensjoner.
Og da blir hun tatt.
Du burde snakke med henne,
ikke som en konstabel, men som en mann.
-Kan jeg hjelpe deg, konstabel? -Det er bare Jack i kveld, som du ser.
Du har rett.
-Hvordan går det med eleven din? -Jeg jobber med saken.
Elizabeth, jeg har tenkt.
Jeg ser deg ikke så ofte nå som jeg har flyttet ut.
Jeg savner vennskapet vårt.
Jeg lurte på om du kanskje ville ha middag med meg?
Bare så jeg forstår,
når du sier du vil spise middag, så vil du komme hjem til meg
-hvor jeg skal lage maten? -Nei, nei.
Hvorfor tenkte du det?
Hva tenkte du, da? Chili og maisbrød her?
Dette var visst dårlig planlagt.
Jeg har lyst, men jeg har mye å gjøre, og jeg hadde tenkt å rydde skapet.
Jeg sa ikke hvilken kveld jeg mente.
-Du har rett. Jeg beklager. -Hva med fredag kveld?
Faktisk var det da jeg hadde tenkt å rydde skapet.
Ok.
Kanskje en annen gang. Ha det.
Jack.
Forresten, jeg trenger litt hjelp med en av elevene mine.
-Ja. Ok. -Kan vi ikke møtes her i morgen kveld?
Vi kan til og med spise chili.
Det kan du ikke mene, Mrs. Stanton.
Jo, det mener jeg.
En kafé som serverer smørbrød, supper, te, bakervarer og andre søtsaker.
Mange av gruvearbeiderne er enslige og har ingen til å lage mat.
-Saloonen er mer enn nok for denne byen. -Folk trenger variasjon.
Et sted de kan møtes.
Jeg tror denne kafeen kan få folk til å bruke pengene sine i Coal Valley.
Hva foreslår du?
Jeg er villig til å tilby deg 25 prosent av fortjenesten.
Jeg kan fikse opp lokalet selv.
Du kan fikse opp lokalet og beholde 25 prosent av fortjenesten.
Syttifem går til selskapet.
Femti-femti.
Da sier vi det.
Men jeg vi ha rekkehuset ditt.
Det kommer nye familier til byen og jeg har ikke noe hjem til dem.
Det er hjemmet mitt.
Hvor jeg bodde med mannen min, hvor sønnen min vokste opp.
Det er to rom over kafeen. Du kan bo der.
Slik lyder betingelsene.
Du har en uke på deg og så trekker jeg tilbudet.
Men nå må jeg jobbe videre.
-God aften, Miss Thatcher. -Hei.
-Takk for at du kom. -Ingen årsak.
Sitt her heller.
-Jeg trodde vi skulle spise sammen. -Vi skal det.
Du sa du ville være venner, og jeg trenger en venns hjelp.
Sant det.
Jeg skal teste intelligensen din.
Forskningen viser at smarte elever kan slite med å lese.
Og hvordan hjelper det deg at jeg tar prøven?
Jeg må øve på noen. Du blir forsøkskaninen min.
-Forsøkskanin? -Ja.
Vitenskapsmenn utfører eksperimenter på dem.
Greit. Det er en skriftlig prøve.
Men jeg vil begynne med et spørsmål for å bedømme nivået ditt.
Jeg vil sørge for at du kan følge enkle instrukser.
-Gi meg et kompliment. -Jeg forstår ikke?
Jeg ser om du kan følge instrukser.
Sånn å forstå.
Jeg beundrer hvor engasjert du er i elevene dine.
Var det dårlig?
Det finnes ingen riktige svar. Jeg bare bedømmer
-din evne til å følge instrukser. -Nei, jeg vil bytte svar.
Det er særdeles uvanlig, men jeg tillater det.
Du er utrolig pen i kveld.
Veldig bra.
Ta blyanten, snu arket og begynn.
Du har en time på deg.
Og så kan vi spise.
-Gi deg. -Hva er det?
Er du seriøs?
Det viser din evne til å fatte ting via visuell iakttakingsevne.
-Det var mange ord jeg ikke helt forstod. -Så prøv deg på dette:
Vær så snill, gjør som jeg sier.
"Men da han gikk til Melly Gray, begynte hun å le.
Og da hun så hans bein av tre, ville hun fjerne det."
Du hadde rett. Det lå et fuglerede i skorsteinen.
Vi ville ikke tenne opp da vi hørte kvitringen.
Reddet du fuglene? De ble vel ikke skadet?
Neida. Jeg satte dem i eiketreet ved brønnen.
De er trygge der.
Tusen takk. Dette var den type ting Adam tok seg av.
-Min pappa kan alt. -Dere savner ham nok.
Endelig har vi fyr. Takk, konstabel.
Mamma sier at pappa kommer om et par uker.
Så flott.
Ok, nå må vi la Mountie Jack gå tilbake på jobb.
-Gå opp og gjør ferdig leksene nå. -Ja, mamma.
Jeg føler meg egoistisk når jeg sier dette siden så mange familier mistet sine menn,
men når Adam kommer tilbake, får han ikke lov til å forlate huset.
Det er forståelig.
Når man nesten mister noen man bryr seg om,
innser man at alle de små kranglene om meningsløse ting
ikke betyr noe lenger.
-Jack. -Vi må ta en prat.
Kom inn.
Hvor skal jeg begynne?
Livet er for kort til å bære nag.
Jeg er helt enig.
Bra.
Jeg vil at du skal vite at hvis du noensinne trenger noe...
...selv om det bare er en liten ting, så kan du komme til meg.
Dag som natt.
Bare hyggelig.
Og hvis du gir meg en ny sjanse, kan jeg finne på noe bedre enn saloonen.
Kjempesmart, rett og slett.
Jeg tror jeg må sette meg.
Hørte du hva Miss Thatcher sa? Hun sa jeg er smart.
Første skritt på veien for å hjelpe Bo var å måle IQ-en hans.
Han gjorde det utrolig bra.
Jeg gleder meg til å si det til pappa.
Men jeg skjønner ikke. Hvordan kunne han ta prøven uten å lese?
Jeg leste spørsmålene høyt, og han husket dem alle.
Jeg tror Bo lider av noe de kaller ordblindhet. Eller dysleksi.
-Jeg har ikke hørt om det. -Forskningen er ny.
Men jeg tror at vi kan lære Bo å lese hvis vi bruker riktig metode.
Jeg visste det!
Den gamle læreren vi hadde
sa at han var for dum til å lære, men jeg visste det var feil.
Jeg tror det kommer til å endre seg.
Og Bo, med de teknikkene jeg har studert, tror jeg du kan bli hva enn du vil.
-En lege, en vitenskapsmann... -Eller lærer, Miss Thatcher.
Så snilt sagt.
Når skal vi begynne?
I all verden, Abigail. Hvor har du vært hele dagen?
Jobbet med et prosjekt. Jeg innså at du ikke fikk middag i dag.
Det går fint. Jeg varmet opp noen rester.
Så...
...hva slags prosjekt er det?
Jeg har ikke lyst til å si det ennå, men du skal bli den første jeg forteller.
Peter hadde vokst forbi meg før han ble 13.
Dette huset har så mange minner.
Abigail.
Hva er det?
Jeg er ikke lenger en kone.
Jeg er ikke lenger en mor.
Jeg prøver bare å finne ut hva jeg er.
Før jeg kom hit,
trodde jeg at jeg var ment til å undervise ved en storbyskole.
Gud lukket den døra, men han åpnet en ny.
En mye viktigere en,
nemlig å undervise her i Coal Valley.
Jeg vet at Gud kommer til å vise deg hva han har planlagt for deg også.
Takk, Elizabeth.
Det er et godt råd.
Jeg er sliten, jeg hopper til køys.
-God natt. -God natt.
-"Katten løp raskt. -"Katten løp raskt.
-Katten løp raskt." -Katten løp raskt." Så bra.
Klapp i takt med denne setningen.
Katten løp raskt.
De byttet om på ordene den gangen. "Den raske katten løp."
Ser du? "Den raske katten løp." Det er bare litt annerledes.
Det går fint. La oss gå til denne setningen heller.
"Jane så det store huset."
La oss synge sammen.
-Men jeg har allerede prøvd å synge... -Hva gjør du? Hva skal dette bety?
Vi bare øvde på å lese.
Hva slags øvelser? Alt du sa var at han skulle ta en prøve.
Ikke kjeft, Carl. Jeg ga Miss Thatcher lov.
Hvorfor sa du ikke noe?
Fordi jeg ville ikke at du skulle stoppe det.
Han trenger dette.
Kan du gå på loftet, Bo? Jeg må ta en prat med Miss Thatcher.
Mr. Grady, disse teknikkene kommer til å lære Bo å lese,
-jeg føler det på meg. -Hør her.
Jeg vil ikke virke utakknemlig, men jeg hørte hva du gjorde her inne,
og teknikkene hjalp ikke.
Bo lærte det bare utenat og repeterte det slik han alltid har gjort.
Helt til du byttet om, da fikk han det ikke til.
Det kan ta tid, men forskningen sier at repetisjon...
-Jeg nekter å la deg gi ham falskt håp. -Mr. Grady,
hvorfor er du så redd for å la Bo prøve?
Fordi jeg er glad i gutten min og vet hvor ond denne verden kan være.
-Jeg vil bare passe på ham. -Bare sørg for at ikke du blir problemet.
Han har bursdag om en uke.
Hvis han kan lese innen da, skal han få fortsette på skolen.
Hvis ikke, må han gå i gruven med meg.
En uke er ikke nok tid.
Vi må finne riktig kombinasjon, det er som å dirke opp en lås.
Beklager, men du har bare en uke.
Ok, Emily, nå er det din tur til å lese høyt.
"Katten løp raskt.
Den raske katten løp.
Løp, løp, løp etter flaggermusen. Den raske katten løp raskt."
Dette er for lett. Kan jeg gå opp et nivå, Miss Thatcher?
Ja, Emily, det kan du.
"Fanny, kast det til toppen av veggen, om du kan."
Veldig bra.
-Elizabeth? -Beklager. Jeg vet det er sent.
-Hva er i veien? -Det er Abigail.
Hun kommer sent hjem hver kveld.
Hun sier hun jobber med noe, men hun virker trist.
Hun kom ikke hjem i kveld, og jeg er bekymret.
Jeg tror jeg vet hvor hun er.
-Gjør du? -Ja.
Kom.
-Jeg skal vise deg. -Her.
Jeg tror det er best om dere tar denne samtalen alene.
Abigail?
-Hva gjør du her? -Elizabeth.
-Hvordan fant du meg? -Jack viste veien.
Han sier du har vært her hele uka.
Hva foregår?
Faktisk er dette din skyld.
Forleden da du spiste sconesene mine sa du at de flinke kokkene hjemme
aldri hadde laget noe bedre. Så jeg tenkte, "jeg kan gjenåpne kafeen".
-Det kan bli en ny start for meg. -Så lurt, Abigail.
Jeg dro for å snakke med Gowen,
men jeg burde visst at han ville skape vansker.
Han sa jeg kunne åpne kafeen hvis jeg ga ham hjemmet mitt.
-Hjemmet ditt? -Han ga meg en uke.
Det er mye å gi opp, og jeg tenkte først å si nei,
men så innså jeg at Noah og Peter ikke bor der lenger.
De bor inne i meg, og jeg trenger å finne et nytt formål.
Jeg trenger en grunn til å stå opp om morgenen.
Jeg forstår, og jeg vet at dette stedet blir populært.
-Men hvorfor holde det hemmelig? -Ingen her har prøvd noe liknende før.
Jeg ville ikke fremstå som gal.
-Det ville jeg aldri tenkt. -Kanskje du burde det.
Gowen tror ikke jeg får det til. Kanskje han har rett.
Jeg vet ikke, Elizabeth. Kanskje...
Det er for risikabelt, å miste hjemmet mitt for en tåpelig drøm.
Abigail...
Jeg kan ikke si hva du bør gjøre, men du er en enestående kvinne.
Du trodde ikke du kunne hjelpe Carla med tvillingene,
men de tre lever i dag takket være deg.
Enkene hadde mistet hjemmene sine om ikke du hadde ledet dem i gruven.
Jeg har tro på deg.
Og jeg tror ikke det er den ting du ikke kan få til, om du prøver.
Det betyr mye for meg.
Jeg hadde tenkt å bake kjeks til barna,
men så sovnet jeg og deigen ble sur.
Så herlige.
Søte fasonger.
Har du mer av denne deigen?
Bo.
Gå i forveien, pappa.
-Skal du i gruven? -Ja, Miss Thatcher.
Men jeg fant nettopp noe.
Forskningen sier at folk som er ordblinde tenker i 3D.
Det er derfor du er så flink til å bygge modeller.
Miss Thatcher, jeg skjønner ikke hva du sier.
La meg forklare! Grunnen til at du ikke husker bokstavene,
er fordi de er linjer og fasonger på papiret.
Men se, dette er en C.
Jeg lagde det til katt.
Fordi lyden for C er:
-Jeg har bestemt meg. Farvel. -Vær så snill, Bo!
-Du har en uke igjen. -Det er best slik.
Takk for at du prøvde å hjelpe, men det er best slik.
Jeg må si, det overrasker at du valgte dette.
Tro meg, jeg føler det samme.
Det eneste du må gjøre er å signere der så kan du åpne kafeen.
-Gratulerer. -Takk.
Dere enker skapte problemer for meg med de rekkehusene.
Det er godt å få et tilbake.
Bare så det er sagt, du får ikke en kafé til å gå rundt her.
-Hvordan vet du det? -Jeg kan forretninger,
og hvis vi trengte et nytt spisested så hadde jeg åpnet det selv.
Noen nye gardiner kommer til å gjøre underverker.
Ok, de sier at litt regn betyr hell.
KATTEN LØP RASKT
Han klarte det.
Jeg kunne lukte kjeks, Mrs. Stanton. Selger du dem?
Jeg har ikke åpnet dørene ennå, men jeg skal se hva jeg kan ordne.
-Vær så god, disse er på huset. -Tusen takk!
Du, Miles? Det betyr at du er min første kunde.
-Jeg håper du har flere. -Hvorfor det?
Du trenger dem.
Carl, vær så snill og lytt til Miss Thatcher.
Jeg har hørt det hun har å si.
Bo...
-...kan du lese for oss? -Det trenger du ikke, Bo.
"Katten løp raskt.
Den raske katten løp.
Løp, løp, løp ett..."
Ett...
Etter.
"Etter flaggermusen.
-Raske katt, løp raskt." -Kjære vene.
Hvordan?
Jeg kan se dem nå, pappa. Endelig skjønner jeg det.
-Hva heter denne? -S. S for slange.
S.
Og her?
Hva står det her?
Katt.
K-A-T-T. Det står "katt".
Katt.
Kom igjen!
Gabe! Hva er det som foregår?
De selger kjeks på den gamle kafeen. Du bør skynde deg før det er tomt.
Kos deg med paien.
Milde måne, Abigail. Hva er alt dette?
Etter jeg signerte fra meg huset...
Ja visst.
...så tente jeg opp i ovnen.
Lukten av ferske bakervarer trakk folk. Det har vært kø her siden i dag morges.
Jeg er så stolt av deg. Du klarte det.
Ikke uten din oppmuntring.
Unnskyld? Men køen begynner der.
Så morsom du er.
-Dette er fantastisk, ikke sant? -Jo.
Hvis det er noe man vil ha, så må man bare gi alt.
Du har nok rett.
Hallo, Miss Thatcher.
Mountie Jack!
Hvordan går det med fuglene, Jolene?
Jeg oppkalte en etter deg fordi han har røde fjær.
-Så flott. -Kom, Jolene.
Du trenger ikke å fikse ting lenger. Pappa kommer hjem.
Den eneste gruvearbeideren som overlevde
kommer hjem fra sykehuset i morgen, en ny forretning blomstrer.
Byen vokser.
Snart blir den like stor som Cape Fullerton,
og da har du ingen grunn til å dra.
Veldig sant.
Men jeg har en grunn til å bli.
-Har du? -Ja.
Jeg synes du bør ta den samme prøven du ga meg.
Først skal vi teste evnen din til å følge instrukser.
-Jaså? -Ja, det er en viktig del av prøven.
Greit.
Bra.
Sier du deg enig i å tilgi meg for alt det idiotiske jeg har sagt og gjort?
Jeg vet ikke. Du har gjort og sagt så mye.
Ingen sa det var en enkel prøve.
-Jeg kan følge de instruksene. -Så bra.
-Var det hele prøven? -Nei, nei. Den har en skriftlig del også.
Der var det sannelig enda en feil.
-Er du sikker på at du retter riktig? -Slapp av, jeg fikk toppkarakterer.
Planlegger du måter å plage meg på?
Det trenger jeg ikke. Det faller meg så naturlig.
-Skal du si det, eller? -Vil du vite det?
Det er klart jeg vil vite.
Det viser seg at du ikke er like smart som jeg trodde du var.
Det er ikke sant. Straffer du meg for prøven jeg ga deg?
Nei. Du gjorde det faktisk ganske dårlig.
Få se.
Jack, få se!
-Få den! -Ok, slapp av.
Norske tekster: Lise McKay