Tidligere på When Calls the Heart:
Jeg er Julie Thatcher, Elizabeths søster.
Jeg har etterforsket gruveulykken,
-og jeg trenger hjelp. -Hva som helst.
-Jeg fant ham i skogen. -Det er noe som ikke helt stemmer her.
-Du skal dra? -Unnskyld.
Jeg får aldri se ham igjen.
Jack forlot deg ikke. Han jakter på drømmene sine.
Han vil redde liv, finne skurker og gjøre verden tryggere.
Det er edelt arbeid, og jeg er stolt av ham.
Hvis Gud vil, så kommer han hjem til oss.
Hvis han overlever og ikke møter en annen.
Slutt å klynke. Det er egoistisk å savne ham så mye.
Konstabler.
Mountie.
-Kan jeg spørre hvor du kommer fra? -Vestenfor. Coal Valley.
Vi ser etter en gruppe fredløse, de har ranet en rekke banker og tog.
-Toliver-gjengen. -Ja.
Jeg har hørt om dem. Men ikke sett dem.
-Hvor skal du? -Cape Fullerton.
Jeg er på vei til min nye post.
Hvem vet? Kanskje jeg blir med i jakten på Toliver snart.
Er du i familie med Thomas Thornton?
Ja. Jeg er sønnen hans, Jack.
Jeg kunne se dere liknet. Jeg jobbet med ham før i tiden.
-Hvilken retning dro gjengen? -Vi vet ikke.
-Vi har enheter i alle retninger. -For alt vi vet er Toliver død.
Sikkerhetsvakten på den forrige banken tror at han traff ham.
Hvis ikke han ble truffet, finner vi ham ikke her.
Du er våken.
-Jeg er ikke sulten. -Jeg skal fikse deg opp.
Jeg har sett pappa barbere seg og jeg har sett folk klippe hår.
Hvor vanskelig kan det være?
Ok. Pynt meg. Jeg kan bli en gentleman for deg.
Alle fortjener en ny sjanse.
En ny begynnelse på en ny fremtid med nye muligheter.
-Hvordan kan jeg takke deg? -Ved å snu livet ditt.
-Ved å bli den mannen du var ment å være. -Det er planen.
Med din støtte kan jeg klare det.
Ikke vær redd. Jeg stoler på deg.
Det er en ting å ikke komme til møtestedet.
-Kanskje mountiene tok ham. -Nei.
Ikke Nate. Han ville aldri gått med dem.
-Vi må lete videre. -Jeg stopper ikke. Han har pengene våre
og folk kommer til å dø om noen tar min andel.
I dag skal vi lære om treghet.
Med treghet mener vi at legemer motsetter seg endringer i sin bevegelse.
Ok, så her har jeg to egg. Et er rått og det andre er hardkokt.
Hvorfor tror dere ett egg stoppet mens det andre snurrer?
-Magi. -Nei, ikke magi, Emily.
Selv om vitenskapen noen ganger er så flott at det føles som magi.
Grunnen til at ett egg stoppet
mens det andre fortsatt snurrer, er at det råe egget
fortsatt er flytende, og væsken fortsetter sin bevegelse
på grunn av treghetsloven.
Et legeme i bevegelse pleier å forbli i bevegelse,
og et legeme som står stille pleier å forbli stille.
Jeg tror Rip er et legeme som står stille.
Han savner sikkert Mountie Jack.
Det gjør han nok. Jeg savner... folk når de drar.
Men det er et annet tema. Frem med naturfagsbøkene.
Kjære Elizabeth, som lovet, så skriver jeg til deg.
Jeg håper du har det fint.
Turen så langt har vært interessant og spennende.
Jeg traff noen kollegaer i dag som jakter på noen bankranere.
Jeg håper å ta del i det snart.
Hvordan går det i Coal Valley?
Jeg håper ikke Rip plager deg.
-God ettermiddag. -Mrs. Stanton.
Jeg har noe til Mr. Gowen.
Han er i gruven. Jeg vet ikke når han kommer tilbake.
Jeg må gi ham hans andel av fortjenesten fra forrige uke.
Jeg kan ta det for deg.
Jeg vil helst legge det på pulten hans selv.
Det var avtalen vår.
Jeg har også noen muffins til ham og vil gjerne skrive en liten lapp.
SIKKERHETSRUTINER
Hva tar sånn tid?
Jeg bør nok se til henne.
-Er du nesten klar? -Ja, akkurat ferdig.
Frokost!
-Jeg håper du endelig er sulten. -Du blir en flott kone en dag.
-Jeg håper det. -Miss Thatcher?
Jeg hørte vi hadde besøk i byen. Jeg ville bare komme og si hei.
Konstabel. Så snilt av deg.
Jeg burde ha hentet litt ekstra frokost.
Neida. Jeg har allerede spist.
Jeg her for å se hvordan vi kan hjelpe vennen vår hjem.
Nathaniel Miller.
Nathaniel.
Takk for tilbudet, men jeg skal dra så snart jeg kan ri.
-Hvordan går det med skaden? -Jeg er nesten frisk.
Skuddsår, hører jeg? Hvordan skjedde det?
Jeg jaktet på et stort rådyr, gjennom tett skog.
Kompisen min var et stykke unna. Han siktet nok på rådyret, men traff meg.
Jeg besvimte, og da jeg våknet, stod denne pene damen der.
-Så vennen din dro fra deg? -Han vet nok ikke at han traff meg.
-Hvor hører du hjemme? -Tre mil sør, en liten tømmerdriftsby.
Gi beskjed om jeg kan være til hjelp.
Takk, konstabel.
-Hvordan går det med deg? -Kjempefint.
Det er jo ikke sant, men det var riktig av deg å la ham gå.
Jeg vet at du har rett. Det bare...
Jeg vet det.
Jeg er usikker på den mannen søsteren din fant i skogen.
Jeg også.
Hun vet ikke noe om ham, men hun er så interessert.
Jeg ba konstabel O'Reilly om å besøke ham.
Tror politiet at han er farlig?
Nei, det var ikke det jeg mente. Jeg vil bare være tydelig på
at vi vil holde byen vår trygg.
Jeg er redd Julie ser på livet som en kjærlighetsroman,
hvor hun er heltinnen.
Hun er ung. Hun kommer til å lære.
Perfekt. Pent og ryddig, slik liker jeg det.
Nå kan folk se hva vi selger.
Hei, hvordan trives du i Coal Valley?
Jeg må sende et telegram. Jeg tror vi har et problem.
Skal bli.
ÅPENT
STENGT
-God ettermiddag, Mrs. Stanton. -Takk det samme, Mr. Gowen.
Jeg ville komme og si takk for gaven.
-Ingen årsak. -Du...
Du kom med bakervarer. Jeg lurte på hvorfor.
-Jeg ville bare være en god nabo. -Er det alt?
-Jeg kan ikke komme på en annen grunn. -Kanskje du ville se meg?
Som jeg har sagt før, jeg vil ikke bli flørtet med.
Du har nok rett. Vi er bare forretningspartnere.
Men kanskje vi med tiden kan bli venner.
Tvilsomt.
Men jeg ser ingen grunn til ikke å være høflig.
Mr. Richardson, hvor lenge var Mrs. Stanton alene på mitt kontor?
Cirka fem minutter.
Det å være høflig, inkluderer det å stjele den mappen som ligger under den duken?
-Jeg vet hva du gjorde. -Den mappen tilhører meg.
Du myrdet sønnen og mannen min.
Du myrdet halvparten av mennene her.
Mr. Richardson, kan du vente utenfor?
Ja, sir.
De dokumentene beviser ingenting.
-Det er bevis. -På hva da?
Menn døde. Dette beviser at du kunne gjort mer for å beskytte dem.
La meg gi deg noe å tenke på, Mrs. Stanton.
Din mann, som du så lett beskylder meg for å ha drept...
...var min oppsynsmann.
Han hadde ansvar for den gruven.
Så hvis snarveier ble tatt, eller sikkerhetsrutiner ikke ble fulgt,
hvordan vet du at ikke han var skyldig i det?
Hvordan vet du at ikke han er ansvarlig for din sønns død?
For alles død?
Vil du ha det ut i det åpne?
At hele byen skal få vite det?
Hva skjer da?
Farvel, Mrs. Stanton.
God morgen.
-Er dere etter Toliver-gjengen? -Ja, vi kommer fra Pine Springs.
Tenkte meg det. Har aldri sett så mange røde jakker før.
Jeg tror ikke han er her ennå.
-Jeg vet nå ikke det. -Hvorfor ikke?
Vi fant hesten hans for et døgn siden, litt vest for her.
-Hvordan vet du den er hans? -Blod. Han ble skadet i det forrige ranet.
Jeg hørte det.
Hvorfor er dere helt her ute da?
Vi lette gjennom hele området, fant ikke spor av ham.
Vi tenkte at Toliver gikk fra hesten der for å avlede oss.
Og hvor var dette?
Rett utenfor en gruveby en dagstur unna.
Coal Valley.
Hvor skal du?
Hva er det du gjør? Beklager, jeg mente ikke å skremme deg.
-Jeg har vært her lenge nok. -Skal du bare dra? Uten meg?
Uten å ta farvel, mener jeg.
Bare lenge nok til å få orden på livet. Til å finne et nytt yrke.
Et liv du kan ta del i.
Du aner ikke hvor godt det er å høre deg si det.
Beklager. Det var litt overmodig.
Det går fint.
Det var ment å skje.
Jeg prøver å huske hva som skjedde. Det er så forvirrende.
Jeg husker ingenting etter feberen fra den infeksjonen.
Den hytten hvor du fant meg...
-...hvor ligger den? -Noen kilometer utenfor byen.
Kan du peke meg i riktig retning?
Jeg gikk fra noen ting, jeg hadde et bilde av mor der.
Så søtt. Selvsagt. Du kan låne hesten min.
-Jeg kan tegne et kart til deg. -Så utrolig snilt.
Vent på meg.
Det skal jeg.
Vi må tette taket.
Jeg trenger to til av disse.
Kaninsuppe, kanskje?
Du jobber for mye, Elizabeth.
Jeg er lærer, Julie. Jeg retter prøver
og venter på at Rip skal våkne fra sin femte lur.
Den hunden sover mer enn hva normalt er.
Dessuten distraherer jeg meg selv.
Jeg så måten han så på deg. Jack kommer tilbake. Det vet jeg.
-Kjærlighetens bånd brytes ikke lett. -Hysj!
Og kjærlighet? Hvem har sagt noe om kjærlighet?
-Kysset du ham? -Selvfølgelig ikke.
Jeg har bare kjent ham en liten stund og et kyss kommer etter oppvartning og...
Du trenger ikke å kjenne noen lenge for å dele et kyss.
-Hva er det med deg? -Hva mener du?
Slutt å late som. Hva er det?
Hvis du må vite det...
-Jeg er forelsket. -Forelsket?
Hva? Du fant en mann i skogen, og nå er du forelsket?
-Jeg vet hva jeg føler. -Julie.
Ingen har gitt ham en sjanse. Jeg nekter å snu ryggen til ham.
Du er ufattelig. Du kjenner ham ikke.
-Vil du ikke se meg lykkelig? -Klart jeg vil.
-Men dette er absurd. -Hvorfor?
-Fordi han ikke er rik og utdannet? -Nei.
Langt ifra. Det handler om personlighet og integritet.
Du synes alltid jeg er tåpelig.
Husker du den mannen jeg ba deg undersøke? Billy Hamilton?
Han lurte meg trill rundt.
Jack og jeg var uvenner da,
og jeg trodde jeg hadde en fremtid med den mannen.
Uansett... han viste seg å være en svindler som utnyttet meg.
Han brydde seg ikke om meg. Han ville bare ha pengene våre.
Og jeg vil ikke at du skal falle i samme situasjon.
Ikke alle menn har gode intensjoner.
Hva er det?
Jeg fortalte deg ikke alt om Nathaniel.
-Ikke gjør dette. -Vi må melde fra.
-Det må vi ikke. -Jeg må.
Det er brorens gjeng. Han hadde ikke noe valg.
Han ble foreldreløs som femåring, broren oppdro ham.
Nå vil han bare forbedre seg og tilbringe livet med meg.
Kan du høre deg selv? Hva slags liv blir det for deg?
-Mannen er en forbryter. -Det var derfor jeg ikke sa noe.
Du forstår ikke Nathaniel.
-Hvordan kan du gjøre dette mot meg? -Mot deg?
Du kan ha satt alles liv i fare.
Ikke vær så dramatisk.
Han kan ikke skade noen når han ikke er her.
Jeg må skrive en lapp til O'Reilly, og så må du og jeg ta en prat med Abigail.
God ettermiddag. Hva vil dere ha?
Whisky.
Tre.
Er dere på gjennomreise, eller er dere her for gruven?
-Gruven? -Kullgruven.
Det er så og si den eneste arbeidsgiveren her.
Det høres interessant ut, men vi er på gjennomreise.
Vi ser etter en kamerat som kanskje kom denne veien.
Jeg er borgermester her og jeg vet det meste.
-Vi får veldig få besøkende her. -Hyggelig å møte deg, herr borgermester.
Det kom en som hadde vært utsatt for en jaktulykke.
-Skutt? -Jeg tror det.
Han var fryktelig syk da han ble funnet i skogen.
Og hvor er denne mannen nå? Vi håper det er kameraten vår.
Sist jeg hørte var han på Abigails kafé.
Rett over gaten. Damene der ser etter ham.
Tusen takk for hjelpen, herr borgermester.
Ingen problem.
Hvis dere er sultne, velg kjøttsuppen hos Abigail.
-Den kommer dere til å like. -Tusen takk.
Ærlig talt, Julie.
Jeg skjønner ikke hvorfor dere er så sinte.
Han ble skadeskutt fordi han beskyttet noen andre.
Ifølge ham! Vi er i trøbbel.
-Det vet vi ikke. -Vi må finne Patrick.
-God ettermiddag, mine damer. -Takk det samme.
Kan vi hjelpe dere?
Vi ser etter vennen vår. Vi hører dere vet hvor han er.
Hvis du mener Nathaniel så har han dratt.
Nathaniel?
-Hører du det, Joe? -Hvor er han?
Julie, hvis du vet hvor han dro, så si det.
Han ble skutt, og det fikk ham til å tenke.
Han vil ikke være forbryter lenger.
Du må la broren din være i fred.
Bror?
Nate har ingen bror.
Hva?
Bind de to fast på loftet.
Vent. Nei!
-Hun her skal vise oss hvor Nate er. -Dere kan ikke ta henne. Vi er søstre.
-Ta meg. -Elizabeth!
Riv dette i filer.
Bind fast kokka. Vi tar med oss søstrene.
Tror du Mrs. Stanton kommer til å si noe? At hun går til politiet?
Nei, ikke så lenge hun tror at det var mannens skyld.
-Men det er jo ikke sant. -Men det vet ikke hun.
Men...
...jeg vil ikke risikere det.
Hypp.
Patrick.
-Er du skadet? -Bare stoltheten.
Nate Toliver.
Han var på kafeen. Jeg fulgte etter ham, og han overfalt meg.
Han bandt meg fast til hesten og skremte ham.
-Har Elizabeth det bra? -Jeg vet ikke. Vi må dra tilbake til byen.
Nate!
Jeg visste dere ville komme.
Jeg ser dere tok med dere noen venner. Bind dem fast.
Jeg begravde pengene baki her før jeg ble syk.
Finn en spade.
-Nathaniel, jeg forstår ikke. -Ikke snakk til ham.
Du kysser en mann du ikke kjenner, og så dømmer du meg?
-Dette skjer ikke. -Jo, Julie, dette skjer.
Du må ta deg sammen og se verden slik den er.
Unnskyld, Elizabeth. Jeg gjorde dette. Jeg satte oss i fare.
-Vi kommer til å dø her. -De har ingen grunn til å drepe oss.
De tar sikkert bare pengene og går.
Elizabeth?
-Elizabeth. -Jack! Her!
-Går det fint med deg? -Ja, det går fint.
De tok Elizabeth og Julie for å finne Nathaniel.
-Hvor da? -Jeg vet ikke, men de er farlige.
-Hvor var det du red med Julie? -Jeg kan vise deg.
-Vi må bare stoppe et sted først. -Vær forsiktige.
Mr. Gowen.
Konstabler. Hva kan jeg hjelpe med?
Jeg trenger mennene dine.
Toliver-gjengen har kidnappet Miss Thatcher og søsteren.
Har dette å gjøre med mannen hun fant i skogen?
-Ja. -Beklager, men det angår ikke meg.
-Hva mener du? -Jeg mener at det ikke angår gruven.
Hvis gjengen var i byen og truet selskapets eiendom,
så kunne jeg kanskje ha hjulpet. Men de har dratt.
Slik jeg ser det, er dette jentenes egen skyld.
Var det noe mer? Jeg er litt opptatt.
-Vi trenger hjelp, Jack. -Jeg tror jeg har en idé.
Jeg liker søsteren din. Hun er en ekte dame.
Men du er skolelærer, hva? Jeg liker skolelærere også.
-Slutt! -Hva skal du gjøre?
Jeg hater deg.
Nå har du såret følelsene mine.
Kjæresten til søsteren min er mountie.
Han kommer til å lete etter henne, så dere bør dra
-før han får vite at... -Nå er du slem.
Jeg trodde du likte meg. Jeg er knust.
Nate Toliver!
Kom ut med hendene opp!
Jack, det er fire av dem og de har våpen!
Hold kjeft!
-Hva skal vi gjøre nå? -Slutt, da.
Det er bare én Mountie. Det er jo ingenting.
Kom.
Elizabeth.
Jeg har dama di.
Så det er ikke du som bestemmer her.
Det er haugevis av politi her.
Alle peker riflene sine mot dere.
De er overalt, Nate.
Hva så? De er politifolk.
De kommer ikke til å skyte med kvinnene her.
Du har rett.
Så her er planen.
Rolig. Jeg tar ut våpenet mitt og legger det fra meg.
Hvis du lar kvinnene gå, så gjør mine menn det samme.
Da har jeg ingenting å forhandle med...
...så nei.
Si at dine menn må legge fra seg våpnene ellers skyter vi.
Legg dem fra dere. Vi har ikke noe valg.
-Det var ingen der. -Det stemmer.
Jack, han har kniv!
Jack, er du såret?
Tenk at jeg var så dum.
Han spilte på uskyldigheten din.
Jeg var en tåpe.
Det skal aldri skje igjen.
-Takk Gud for at vi klarte oss. -Takk Gud for at politiet kom.
-Han kom tilbake for å redde deg. -Han kom for å redde byen.
Han trengte ikke å komme.
Men nå skal han følge dem i fengsel.
Og så drar han nok til sin nye post etter det.
Takk, Jack.
Det du og O'Reilly gjorde var veldig modig.
Mange har prøvd å fange dem.
Vi hadde hell. Dessuten ble vi jo opplært til dette.
Jeg tror ikke den duk-manøveren var en del av opplæringen din.
Å samle hestene i rødt i en ring rundt dem, var genialt.
Etter dette kan du velge fritt hvor du vil dra. Du har en karriere nå.
Uansett, jeg er glad jeg fikk ta del i dette med deg. Fordi jeg er ferdig nå.
Jeg har kjøpt meg en hytte i fjellene her. Jeg skal fiske og jakte til jeg dør.
Takk igjen.
Sam?
Hvis du fikk sjansen til å velge om igjen, ville du valgt dette livet?
Å leve på reisefot, uten kone og familie.
Man får ikke gjøre det om igjen. Det er ikke sånn det er.
Dette er stien vi har valgt, hva?
Jeg var i din fars begravelse.
Jeg husker at jeg tenkte at han var en rik mann.
Han hadde en real kvinne og en flott sønn som aldri ville glemme ham.
Det er sann rikdom.
Han var en flott far.
Jeg håper noen føler det samme for meg når min tur kommer.
Ok. Kom igjen.
De er yngre enn jeg trodde.
-Jeg har noe å ta meg av. -Hvor skal du?
Hjalp det?
Litt.
Jeg tar dere igjen.
Abigail?
Jack.
Jack, jeg fant en mappe.
Faktisk fant jeg den ikke. Jeg stjal den fra Gowens kontor.
Bare så det er sagt, jeg er imot stjeling.
Men sånn rent personlig: Imponerende.
Jeg tror det beviser at snarveier ble tatt.
Det er ikke gitt hvem som godkjente dem eller innførte dem.
Min mann kan ha oversett noe.
Og du er redd at han visste mer om det enn du trodde?
Men sannheten er sannheten, samme hva den sier.
Og alle her fortjener å vite hva som egentlig skjedde.
Jeg skal ta kontakt med en etterforsker,
-og så ser vi hva som skjer. -Takk, Jack.
Bare hyggelig.
Jack.
Da jeg var der ute...
...og jeg trodde du var i trøbbel...
Da jeg fryktet for muligheten for at du var i fare uten at jeg var her...
Du kan ikke være overalt. Du reddet oss alle.
Jeg vil at du skal vite at jeg kun tenkte på å finne deg.
Er det sant?
Jeg var så fokusert på jobben min,
på å gjøre det jeg var opplært til, jakte på skurker.
Hør...
Jeg vet ikke hva morgendagen bringer, men jeg vil ikke angre på
at jeg ikke sa hva jeg tenkte.
Hva jeg...
Hva jeg føler.
Jeg kan ikke dra uten å si at...
-Ja? -Jeg bryr meg.
Jeg bryr meg om at du er trygg.
Det går fint.
-Jeg må ledsage disse mennene til retten. -Jeg forstår.
-Jeg har skjemaer å fylle ut. -Ja, selvsagt.
Så... jeg må gå.
Jeg vet det.
-Vi sees snart. -Ja.
-God morgen, Miss Thatcher. -Miss Thatcher.
Husker du da vi var små og jeg var redd for monstrene under senga?
Ja. Jeg sa jeg skulle være våken og holde utkikk etter dem.
Jeg stolte på at du ville passe på meg.
Jeg er storesøsteren din. Det var min jobb.
Jeg følte meg alltid trygg med deg.
Du vet at jeg la meg rett etter deg, sant?
Er det sant?
Det er jo logisk.
Vi har hatt noen lange dager. Legg deg.
Takk for at du passer på meg. Jeg burde ha lyttet til deg.
Jeg var dum som trodde den mannen.
Alle gjør vi feil.
-Takk for at du er storesøsteren min. -Takk for at du er lillesøsteren min.
Kan du passe på at ingen monstre kommer?
Det skal jeg.
Disse få dagene har virket som et helt år.
Jeg har aldri før vært så redd.
Men frykten falmer sett i forhold til hvor trygg jeg følte meg i Jacks favn.
Det får meg til å innse at vi av og til trenger helter.
Og noen ganger må vi være helten for de vi elsker.
Tekst: Lise McKay