Tidligere på When Calls the Heart:
Jeg er Julie Thatcher, Elizabeths søster.
Jeg har dama di!
Jack.
-Den mappen tilhører meg. -Du myrdet min sønn og min mann.
Jeg kan ikke være den som står i veien for drømmene dine.
Du må dra.
"Og for å ha fanget Toliver-gjengen,
hylles Jack Thornton fra Det nordvestlige ridende politi som en helt."
Når Mountie Jack kommer tilbake, skal han kurere deg?
"Kurere" er feil bruk av uttrykket "å gjøre kur".
Og et upassende spørsmål.
Hvis han ber deg ut på middag igjen, er det et passende spørsmål?
Du rødmer, Miss Thatcher.
-Unnskyld at vi avbryter. -Nei, dette passet perfekt.
-Dere er nok Weaver-guttene. -Ja.
-Velkommen til Coal Valley. -Wyatt, frøken.
Og jeg er Miss Thatcher. Så koselig å ha dere her.
Dere kan sette dere.
Sett dere.
-Du trenger ikke å sitte så langt bak. -Det er plass ved siden av meg.
Takk, men jeg er bare her for brødrene mine i dag.
-Jeg gikk ut for tre år siden. -Hvor gammel er du?
-Seksten. -Det er alltid noe nytt å lære.
Du kan velge en bok fra biblioteket.
I dag skal vi lære om Thomas Edison, en av vår tids største genier.
Oppfunnet i 1877, for cirka 30 år siden.
Vet noen av dere hvordan grammofonen funker?
Wyatt?
Hadde du noe å si?
Enkelt sagt, frøken, idet platen spinnes, så vibrer pinnen
-for å gjenskape lyden som ble tatt opp. -Det stemmer.
-Lærte du om Edison på skolen? -Nei, jeg bare liker vitenskap.
Så flink du er. Jeg håper du fortsetter å komme hit.
Takk, men jeg begynner i gruven i morgen.
Jeg hater at du skal dra.
Jeg har introdusert nok spenning her, tror jeg.
-Men du kommer tilbake? -Jeg lover.
Men akkurat nå lengter jeg hjem til sivilisasjonens goder.
-Som et varmt bad. -Mammas frisør.
-Og pappas ekvipasje. -Og en tjenestepike.
-Og innlagt vann og kloakk. -Absolutt det, ja.
-Sikker på at du ikke blir med? -Jeg er sikker.
-Jeg måtte spørre. -Jeg vet det.
Hva om Jake blir i Cape Fullerton?
Jeg blir uansett her.
-Glad i deg, søster. -Glad i deg også.
-Unnskyld? Dette er Coal Valley? -Ja.
-Hvor er resten? -Dette er nok hele byen, dessverre.
Vel...
-Sjarmerende. -Ja, absolutt. Jeg er Elizabeth Thatcher.
-Rosemary LeVeaux. -Hyggelig å møte deg, Miss LeVeaux.
-Hva bringer deg hit? -Min forlovede.
Gratulerer. Kanskje jeg kjenner ham?
Er han...
-...en av gruvearbeiderne? -Nei, bevare meg vel.
Jack.
Der er han, jo. Jack!
Jack. Jeg er her.
Se på deg.
Kjekkere enn noensinne.
Og du ser...
...frisk ut.
Du har klippet håret.
Og du har gjort det selv. Heldigvis tok jeg med saksene mine.
-Greit. Dere skal få snakke i fred. -Nei, Elizabeth. Vent!
Sa jeg noe galt?
-Hva gjør du her? -Jeg fant ut hvor du var,
-og jeg måtte bare se deg. -Jeg trodde du var i New York.
Det viser seg at teaterlivet er tomt uten deg.
Det var ikke det du sa sist vi snakket.
-Jeg burde aldri ha slått opp med deg. -Men du gjorde det.
Og jeg har angret på det siden. Men jeg er her nå.
-Ting endrer seg på to år, Rosemary. -To år, to timer...
...to minutter?
Det er bare tid.
Det er en mannsalder.
Ja visst...
...ting har skjedd siden da.
Men følelsene mine er de samme. Hvis ikke dine er det...
...så må jeg bare vinne dem tilbake.
ABIGAILS KAFÉ ER ÅPEN
Ufattelig. Hvordan kunne han ikke si at han var forlovet?
-Jeg er like overrasket som deg. -Jeg visste ikke hva jeg skulle si.
Jack har vært borte med Toliver-gjengen, og så kommer hun, så kommer han,
og måten hun hoppet i armene på ham, det var som om de allerede var gift.
Jack har alltid vært ærlig. Kanskje det ikke er som vi tror.
-Hun er ikke så pen. -Jo, det er hun.
-Jeg har sett penere. -Du er en god venn, men en dårlig løgner.
Vil det hjelpe med et varmt rundstykke?
Men kanskje med ti.
Ok, Abigail. Jeg går opp på rommet. Og spiser.
Og hvis Jack banker på, noe han garantert gjør?
Så si at jeg ikke vil forstyrres.
Hva kan jeg hjelpe deg med, konstabel?
Tom, dette er Miss Rosemary LeVeaux. Hun trenger et rom for én natt.
Det Mr. Thornton mente å si
var at jeg blir boende her til jeg finner noe mer permanent,
noe som kan bety flere netter.
Jeg har et rom i enden av gangen,
men det er litt bråkete med de nye gruvearbeiderne...
Bråk plager meg ikke. Faktisk så elsker jeg det.
Hvis det er bråk du vil ha, blir du nok skuffet her.
Langt ifra. Du er jo her.
-Rom 9. -Takk.
-Kan du følge meg? -Du finner det selv, ved siden av rom 8.
-Bor du der? -Jeg sover i fengselet.
Så tragisk.
-Det er behagelig. -Men ensomt.
Jeg har en hund.
Inspektør Avery, du kom.
-Var du i tvil? -Langt ifra.
-Lenge siden sist. -Ja. Helt siden politiskolen, tror jeg.
Du hadde den røde jakken da, men ikke skiltet.
Jeg har ridd en god stund. Finnes det et godt sted å spise her?
Artig du skulle nevne det. Abigail Stantons kafé.
-Kan jeg hjelpe deg? -Jeg håper det. Mrs. Stanton?
-Ja. Har vi møttes? -Bill Avery.
Jack Thornton ba meg komme hit fra Capital City.
Det er en lang tur. Maten min er god, men den er ikke så god.
Jeg gleder meg til å prøve alt du har.
-Sett deg. -Gjerne, så sant det ikke er på en hest.
-Kaffe? -Ja takk.
-Hvordan kjenner du Jack? -Fra politiskolen.
-Så du er en mountie? -Jeg er en inspektør.
En kriminalteknisk etterforsker. Jack sendte telegram om mappen du fant.
Og jeg må få si, jeg kondolerer.
Mrs. Stanton, jeg er her for å reise sak mot Pacific Northwest gruveselskap
for de farlige arbeidsforholdene som førte til at 46 menn mistet livet,
inkludert din mann og sønn.
Du aner ikke hvor lenge jeg har ventet på å høre noen si det.
-Helt siden ulykken, sikkert. -Og hver dag siden.
-Kan du hjelpe meg? -Ja.
Elizabeth. Jeg vet ikke om du kan høre meg...
...men la meg forklare.
Jack.
Dere politifolk jobber sannelig sent.
-Jeg er ikke på jobb. -Vet du hvem som er på jobb?
Bartenderen på saloonen.
Følg meg tilbake.
Jeg tror det er tryggere her med deg enn der ute.
Det var her eksplosjonen startet.
Selskapet sa at de stengte sjakten av sikkerhetsgrunner.
Så beleilig.
Jeg må si, jeg trodde aldri at du ville ende opp i en slik by.
Ikke jeg heller. Men man blir gradvis glad i dette stedet.
Folket her... de er noe for seg selv.
Jeg kommer tilbake.
Hent Gowen.
Det er ingen adgang her. Jeg ber deg være en gentleman å dra.
Jeg setter pris på å bli kalt gentleman. Det skjer sjeldent i mitt yrke.
Bill Avery. Jeg er her for å etterforske gruveulykken.
På hvem sin befaling?
Kriminalteknisk avdeling for Det nordvestlige ridende politi.
Det er jo ganske sent å etterforske noe som skjedde for seks måneder siden.
Vel...
-...46 menn er fortsatt døde, er de ikke? -Jo.
Hvis jeg kan stå til hjelp, ikke nøl med å ta kontakt.
Absolutt.
Farvel.
Du kan ikke unngå meg for alltid.
Bare til du endelig drar til Cape Fullerton.
Jeg skal ikke dit.
Patrick O'Reilly takket ja. Familien hans blir med ham.
Jeg blir her i Coal Valley. Det er her jeg hører hjemme.
-Interessante ord du har der. -Og viktige.
Beklager, glemte et.
Perfiditet
"Perfiditet."
Jeg vil ikke engang vite hva det betyr.
Nei, det vil du ikke. Og skolen begynner snart så...
Så jeg kan snakke raskt.
Ja, jeg var forlovet, men det virker som det var i et annet liv.
Mye har skjedd siden da. Jeg er ikke den samme.
Og deler av grunnen til det er deg.
Allikevel så nevnte du aldri forloveden din.
Eks-forloveden. Jeg burde ha sagt det. Jeg...
-Jeg ville nok ikke åpne et gammelt sår. -Så hun såret deg, ikke omvendt?
-Jeg inviterte henne ikke. -Men hun kom.
-Hun drar når hun innser det er nytteløst. -Hun innså ikke det i går. Ikke du heller.
Da du smalt igjen vinduet?
-Jeg frøs. -Og blir bare kaldere.
-Hva mer har du unnlatt å fortelle? -Har ikke du ting som du ikke har sagt?
Mitt liv er mye mindre dramatisk.
Elizabeth.
Jeg vet at du har mistet litt tillit til meg.
Jeg håper at du med tiden vil se at jeg er trofast.
God morgen, barn.
-Kan du bli med meg hjem? -God morgen.
-Hei. -Denne veien, Emma.
Perfiditet?
Sjekk ordboken.
Hei, Wyatt.
-Hei. -Jeg er Gem.
-Jeg husker det. -Gjør du?
"Gem" betyr juvel. Det er ikke lett å glemme.
-Første dag i gruven? -Første av mange, frøken.
Ok, barn, sett dere.
-Jeg er ikke et barn, Miss Thatcher. -Nei, det er du ikke. Unnskyld, Gem.
Jeg må huske på at noen av dere snart skal ut i verden.
Og noen til gruven.
Til deg, et lån.
-Universitetsbøker fra samlingen min. -Takk.
-Jeg gleder meg til å lese dem. -Jeg har flere når du er ferdig.
Her.
Vær forsiktig.
Greit.
Ha en fin dag.
Du minnet meg om mannen min der ute. Han kunne aldri dy seg for å hjelpe.
-Jeg hører at han var snill og pålitelig. -Ja.
Det å ha mistet ham og sønnen din... det er unevnelig.
Og allikevel nevner jeg det hele tiden. For å holde dem i live, sikkert.
De lever alltid i minnene dine. Selv om det er en liten trøst.
-Har du kone og barn? -Nei.
-Men livet ditt er nok tilfredsstillende. -På noen måter.
Jeg skulle ønske jeg hadde noen å dele ideer med.
Jeg tilbringer mye tid alene eller med fremmede.
Derfor er det hyggelig å jobbe med Jack igjen. Og deg. Denne saken.
-Vi snakker visst mer enn vi jobber. -Jeg tenkte ikke over det.
Mer te, Mr. Avery?
Kall meg Bill. Jeg håper jeg kan kalle deg Abigail.
Jeg er redd jeg har gitt deg feil inntrykk.
Hva slags inntrykk?
Jeg pleier ikke å snakke så personlig med fremmede.
Sånn å forstå. Det er helt og holdent min skyld.
Det er min jobb å få folk i snakk. Det er...
-Det er som om jeg er... -Buktaler?
Nei, det betyr vel at jeg legger ord i munnen på deg.
Vi ønsker det samme.
Rettferdighet for din familie og folkene som har lidd.
-Og det skal jeg få til. -Da kan du kalle meg Abigail.
-Kan jeg få mer pai, Abigail? -Ja, det kan du.
Du vil nok heller ha dette enn pai.
Etter at vi snakket sammen, gikk jeg gjennom Noahs saker.
Jeg fant det arket i en lomme.
Dette er en logg som viser metangass- og oksygennivåene.
Jeg antok det. Jeg vet ikke hvorfor han hadde det.
Det tror jeg at jeg vet. Takk for at du ga dette til meg.
Jeg håper bare at ikke jeg har beskyldt Noah for noe.
Jeg også.
Hvis det går fint, så har jeg en velkomstkurv å gi Mrs. Weaver.
-En velkomstkurv? -Ja, hun er ny i byen.
-Jeg husker hvor ensomt det kan være. -Kanskje vi kan gå sammen.
-Du har nok noe viktigere å gjøre. -Det kan vente.
Hun jobber med den etterforskeren i saken mot oss.
Hva vet du om ham?
Han fikk stengt Richmond-gruven i fjor. Det får ikke skje her.
Vi må stoppe dette før han finner noe.
Send dette telegrammet til hovedkontoret.
Jeg trenger deres beste advokat.
-Høres ut som trøbbel, Mr. Gowen. -Vi er langt forbi trøbbel. Dette er krig.
-Var disse de eneste dere fikk? -Ja, dessverre, Mrs. Ramsey.
Velg den røde. Fargen passer til håret ditt.
Jeg tenkte det samme.
-Rosemary LeVeaux. -Dottie Ramsey.
-Er du syerske, Miss LeVeaux? -Nei, jeg er skuespillerinne.
Selv om jeg har sydd mine egne kostymer.
Mannen min og jeg elsker teateret.
Du tror meg nok ikke, men jeg har alltid drømt om å spille.
Klart jeg tror deg.
Hvem vil vel ikke være noen andre en time eller to?
Så sant.
Så jeg tok imot applausen...
...og løp av scenen idet sceneteppet falt ned fra takbjelkene.
Det var mitt aller første teppefall i New York, men ikke mitt siste.
Miss Thatcher, har du møtt den sjarmerende Rosemary LeVeaux?
Ja, det har jeg.
Jeg og Miss Thatcher deler samme interesse.
-Han er også fin i rødt. -Å, guri. Snakker vi om konstabelen?
-Gjør vi, Miss Thatcher? -Det er bare du som snakker, Miss LeVeaux.
Du har så rett. Jeg ser alltid ut til å ha mye å si.
Du er så underholdende. Jeg kan ikke forstå at ikke du er gift.
Jeg håper å endre på det i nærmeste fremtid.
Tilgi meg. Jeg burde ikke si dette foran deg.
Du kan si hva enn du vil foran meg.
Samme her. Eller bak ryggen på meg, om du vil.
-Som skuespiller er jeg vant til det. -Det kan da ikke være sant!
Takk, Dottie.
Miss Thatcher?
-Hvor godt kjenner du Jack? -Ikke så godt som jeg trodde.
Vi har alltid kjent hverandre.
-Fedrene våre var politimenn sammen. -Så heldig.
Men Jack ville ikke alltid bli mountie.
-Han ville bli maler. -Jack?
-Maler? -Ja.
Dere har jo bare kjent hverandre en kort stund.
Unnskyld.
Blyanter, såpe, hyssing.
-Du har en stor dag foran deg, ser jeg. -Ja.
Er du sulten, Rosemary?
Jeg kunne spist en hest. Men det er jo ikke veldig dannet, er det?
-Da må du bli med meg på kafeen. -Så flott.
Hun er fryktelig pen.
Hva stod på listen igjen?
-Blyanter, såpe og... -Hyssing.
Jeg glemte det nesten.
Du har fått et brev.
Kjære Beth, din mor og jeg kan ikke annet enn å frykte for sikkerheten din.
Julie fortalte oss om de fredløse,
og det er mer enn vi kan tåle.
Noe som gjør de gode nyhetene mine enda bedre.
Briarcliff-akademiet her i byen har tilbudt deg
en prestisjetung lærerstilling.
Du blir deres første kvinnelige lærer.
Miss Thatcher.
Hallo, Wyatt.
Det var interessant lesning. Særlig den om fysikk.
Har du lest dem begge allerede?
Kjære vene.
Jeg er fryktelig imponert.
-Foreldrene dine er nok stolte. -Det er bare mamma.
Pappa har dratt.
-Jeg kondolerer. -Nei, han døde ikke.
Han forlot oss.
Vi klarer oss, men vi snakker ikke mye om bøker.
-Jeg pleier å lese i skjul. -Hvorfor det?
-Moren din støtter da lesning? -Vi jobber hardt.
-Det er ikke tid til mye mer enn det. -Sånn å forstå.
Da må jeg lete gjennom bøkene mine og finne noe du kan like.
Takk, Miss Thatcher.
Er det den gutten du snakket om?
Han leste to universitetsbøker på to kvelder,
inkludert en jeg ikke kom meg gjennom.
-Og gruven sluker nok en sjel. -Ikke om jeg kan stoppe det.
-Rosie. Få den tilbake! -Nei, nei.
-Kom så tar vi oss litt kaffe. -Har du noe sterkere?
Visstnok kan hun skyte, fiske, fremføre Shakespeare,
synge, spille to instrumenter... og pusse sko.
-Er det noe hun ikke får til? -Hun må øve på sjongleringen.
-Hun knuste halvparten av eplene i kafeen. -Hun knuser mer enn det.
Jeg skammer meg over å være sjalu. Men... hun tar over alle rom.
Hun er ny og spennende. Det avtar snart.
-Eller ikke. -Jo.
Elizabeth, hennes kvaliteter er ustabile.
Dine er urokkelige.
-Du er omsorgsfull og lojal... -Som en hund.
Eller en kjedelig lærerinne som kjøper blyanter og hyssing.
Jack er nok ikke enig. Dessuten gikk han fra henne.
Faktisk gikk hun fra ham.
Jeg tror det er det som bekymrer meg. Det at hun knuste hjertet hans.
Og hvis hun klarte det én gang, kan hun ikke vinne det tilbake?
-Hva sier Jack? -At det hører fortiden til.
Men det ser ut som det er veldig aktuelt.
Elizabeth, han kom tilbake for din skyld. Han takket nei til Cape Fullerton.
Og nå som han blir her i Coal Valley så kan dere gjenvinne tilliten.
-Elizabeth, hva er det? -Jeg fikk et brev hjemmefra.
Familien min har ordnet med en lærerjobb for meg
på et prestisjetungt gymnas hjemme.
Jeg blir den første kvinnen de ansetter.
Sånn å forstå.
Skal du si ja?
-Tidligere ville jeg sagt nei. -Men nå?
Jeg er ikke fullt så sikker.
Kan jeg ha feiltolket kallet mitt om å komme hit?
Jeg kan bare si at du må følge hjertet.
Det var hjertet som førte meg til Coal Valley.
Jeg håper det holder deg her.
Kanskje vi en dag er tilbake i en ekte kirke.
Men frem til da...
...er Gud blant oss. Rett her.
Takk, alle sammen. Ha en fin uke og Gud velsigne dere.
-Alle byens kvinner går i rødt. -Du har visst startet en trend.
Så flatterende.
-Beklager forstyrrelsen. -Langt ifra. Vi er ferdige for dagen.
Kan jeg hjelpe deg?
-Jack Thornton? -Ja, sir.
På vegne av guvernørgeneralen ville jeg rose deg
for å ha fakket Toliver samt gi deg en belønning
fra Den nordvestlige bankassosiasjon.
Jeg gjorde bare jobben min, med hjelp fra O'Reilly.
Han mottar et liknende beløp i posten.
Bra jobbet, Mountie Jack.
-Så flink du er. -Velfortjent.
-Så bra. -Så bra for deg.
Borgermesteren og jeg er så glad for at du er vår konstabel.
Gleden er på min side.
Elizabeth.
Jeg har aldri sett deg i rødt før.
-Dette blir siste gang. -Så dumt. Det kler deg.
Men nå kler du jo alt.
-Så snilt sagt. -Det er sant.
Med mindre...
-Med mindre? -Synes du fortsatt jeg...
Hva het det igjen? Sant det. Perfiditet:
-Troløshet, svik eller landssvik? -Gikk du til ordboka?
Nei, jeg spurte den smarte gutten. Weaver.
Jeg har ikke tid til ordbøker Jeg har jo en by å beskytte.
Jack. Vi er så stolte av deg.
Og en belønning, så velfortjent.
Du kan spare det til den ranchen du har drømt om.
-Det var lenge siden. -Ikke så lenge siden.
Husker du de rideturene vi pleide å ta hvor vi drømte om fremtiden?
Hvem ville trodd vi ville endt opp her?
Jeg bør vel...
...ta runden.
Farvel.
Vent på meg, Jack.
Hallo, Mrs. Weaver. Jeg er Elizabeth Thatcher, barnas lærer.
-Jeg håpet å få ta en prat med deg. -Selvsagt.
-Stig på. -Takk.
-Kom og sitt. -Takk.
-Oppfører deg seg på skolen? -Ja, de har funnet seg til rette.
Det var Wyatt jeg ville snakke med deg om.
-Å nei, hva har han gjort? -Nei, nei.
Jeg mente evnene hans.
Jeg har lånt Wyatt bøker.
Utfordrende bøker skrevet for universitetsstudenter,
men han fyker gjennom dem som om de var billedbøker.
Vitenskap og matte faller ham like naturlig som å puste,
og forståelsen hans av avanserte teorier er...
Det er forbløffende.
Jeg forstår ikke?
Jeg tror Wyatt er et geni.
Og hvis han blir gitt sjansen,
tror jeg han er i stand til ting som langt overgår dette stedet.
Han kan bli den neste Thomas Edison.
Med din tillatelse, så vil jeg gjerne få søke om et stipend på hans vegne
til Den tekniske fagskolen på østkysten.
Han kommer garantert inn.
Miss Thatcher...
...jeg har alltid visst at Wyatt er smart,
og jeg setter pris på din interesse i ham,
men han har påtatt seg visse oppofrelser.
Jeg er den eneste mannen i familien.
Vi trenger lønna fra gruven.
Jeg forstår.
Kanskje om noen få år... når brødrene hans kan jobbe i gruven,
så kan vi vurdere mer skolegang.
Selvsagt.
Hvis det går fint, så har jeg tatt med noen flere bøker.
Mitt favorittsitat av Thomas Edison
er fra første gang han demonstrerte lyspæren.
Han sa: "Vi skal gjøre strøm så billig
-at kun de rike brenner stearinlys." -"At kun de rike brenner stearinlys."
Vi har stengt, Mr. Gowen.
Jeg kom ikke for å spise.
Jeg har allerede gitt deg din andel av fortjenesten denne uka.
Ja, takk for det.
Har du endret frisyre? Det kler deg.
Og du burde dra.
Du ga mappen til Mr. Avery.
Jeg ga den til konstabelen, som ga den til Mr. Avery, tross truslene.
Mappen forteller bare halve historien.
Det er den andre halvdelen du bør bekymre deg for.
Hvorfor det?
Advokaten min har kommet med informasjon som jeg tror vil sverte
både minnet av mannen din og din nåværende stilling i samfunnet.
Er det en ny trussel eller den samme?
La meg gjøre meg forstått.
Denne byen eies av selskapet.
Selskapet står for levebrødet til deg og alle andre i byen.
Sannheten om det som skjedde i den gruven
er noe som du personlig ikke ønsker at skal komme ut.
Men jeg blir nødt til å si det om ikke du og Bill Avery gir dere.
-Du bløffer. -Dette er ikke poker, Abigail.
Bra. Da skjønner du hvorfor ikke jeg gir meg.
Du skremmer meg ikke lenger.
Vær grei å dra, Mr. Gowen.
Jeg er tross alt en mountie, så jeg kan arrestere deg.
På hvilket grunnlag?
Hindring av en etterforskning og trakassering av et vitne.
Jeg skal ruinere deg.
Der er du.
-Du har alltid hatt god treffsikkerhet. -Vel, jeg har bommet en gang eller to.
Min tur.
Imponerende.
Jeg hadde glemt hvor flink du var.
Husker du vår forrige skytekonkurranse?
Jeg vant, best av tre.
-Jeg har noen vage minner. -Selvsagt husker du det.
Kan Elizabeth skyte? Eller bare leser hun om det?
Vet du, hvis ikke jeg visste bedre så ville jeg sagt du var sjalu.
Jeg er...
...fullstendig sjalu.
Du pleide å bare være min.
Nå må jeg dele deg med det ridende politi og med... en skolelærer.
Men jeg kan holde ut alt... midlertidig.
Du er så iherdig.
-Det må jeg være, som skuespiller. -Men ikke som dame.
Om bare det var sant.
Jeg vet det ikke endte bra mellom oss. Men denne gangen skal det det.
Jack... vi har en fremtid.
Og den blir spennende, og uforutsigbar og perfekt...
...akkurat slik vi drømte om.
Beklager, Rosie, men den eneste fremtiden jeg drømmer om er med Elizabeth.
Da må jeg få deg til å ombestemme deg.
Og du kjenner meg, Jack. Når jeg bestemmer meg for noe...
...så får jeg det.
Hvorfor er forhold alltid så kompliserte?
Jack har sagt at han bryr seg om meg, og jeg valgte å tro ham.
Han hadde følelser for meg før Rosemary kom,
og følelser forsvinner ikke over natten.
Mens ung kjærlighet er så fylt av håp og så ukomplisert.
Hva er det vi mister langs veien?
Jeg har visst mistet min besluttsomhet. Jeg turte å komme til Coal Valley.
Klart jeg kan overleve en sjonglerende, pianospillende, ridende skuespillerinne.
Tross alt, hvis Abigail kan beholde troen etter alt hun har opplevd,
da kan jeg det også.
Glemte jeg å si hva jeg hørte om Elizabeth?
Hva da?
Hun skal flytte.
Hva mener du?
Hun ble tilbudt en jobb i hjembyen. En prestisjetung en, visstnok.
Noe det blir veldig vanskelig å si nei til.
Kanskje sjalusien gjorde meg for streng.
Jeg burde heve meg over det.
Kanskje vi til og med kan bli venner.
Eller ikke.
Tekst: Lise McKay