Poikani kuoli kaksi vuotta sitten. Viikkoa myöhemmin menetin vaimoni.
-Haluan kutsua vielä erään todistajan. -Clara Stanton, Peter Stantonin leski.
Jack.
-Charles. -Elizabeth.
Aviomiehenne oli siis eräs kaivoksen räjähdyksessä kuolleista.
Mieheni nimi oli Peter Stanton. Hän työskenteli kolme vuotta kaivoksella.
Avioiduimme kolme päivää ennen turmaa.
-Mistä löysitte tämän todistajan? -Kaivoksessa kuolleiden tiedoista.
Tässä on Peter Stantonin ja Clara Wellerin vihkitodistus.
-Vaikuttavaa. -Esittelen vielä erään asiakirjan.
Alkuperäinen turvallisuusraportti, jonka Joseph Sweeney allekirjoitti.
Sen mukaan kaivos oli vaarallinen viallisen ilmanvaihtojärjestelmän takia.
Clara.
-Mistä löysit asiakirjan? -Peter ei luottanut kaivosyritykseen.
Hän pelkäsi heidän syyttävän isäänsä.
Niinpä hän antoi sen säilytettäväkseni, jos jotakin tapahtuisi.
-Mistä Peter sai raportin? -Se oli hänen isänsä kappale.
Hra Stanton pelkäsi henkensä puolesta, jos hänet nähtäisiin uhkana yritykselle.
-Niinpä hän antoi sen Peterille. -Kuulopuhetta.
-Emme voi sallia moista. -Voin sallia, mitä haluan.
Nyt haluan tutkia näitä asiakirjoja. Istunto on päättynyt.
Kiitos.
Clara. Olen Abigail Stanton, Peterin äiti.
-Miksi et aavistanut tuota? -Nainen ei ollut todistajalistalla.
-Miten hän sitten voi todistaa? -Parker toimii huolimattomasti.
Meidän olisi pitänyt pitäytyä Blackissa.
Emme voi asialle enää mitään. Kuinka selviydymme tästä nyt?
Ehkä saamme uskoteltua Parkerille, että tyttö valehteli.
-Se tulee kalliiksi. -Tee, mitä täytyy.
-Toivottavasti en vie liikaa aikaasi. -Et laisinkaan.
Minulla ei ole parempaa tekemistä kuin mietiskellä poikamiehen elämääni.
En usko tuota.
Muistatko, kun leikimme sokkohippaa tässä puutarhassa?
Muistan. Sinä huijasit.
Sinäpäs. Kurkistelit siteen alta, jotta sait minut napattua.
Halusin nähdä eteeni, etten törmäisi puuhun.
Sinä tunnuit aina tietävän, minne olit menossa. Silloin ja nyt.
Tuo ei liene totta, mutta kivasti sanottu.
-Coal Valley oli onnekas saadessaan sinut. -Minä olin onnekas päästessäni sinne.
Isäsi mainitsi, että Cape Fullertonin yritykselle voisi olla liiketoimintaa.
Et ymmärtääkseni asu kaukana sieltä.
Coal Valleyssa vierailu tuskin miellyttäisi isää.
Meillä on niin vähän mukavuuksia.
-Hän näkisi sinua mielellään missä vain. -Kotiinpaluuni olisi hänelle mieluisinta.
Onko se täysin mahdotonta?
Olen toki huolissani äidistä, mutta Coal Valley on minusta riippuvainen.
-Piteleekö jokin muu sinua siellä? -Valehtelisin, jos väittäisin ettei.
Ymmärrän.
Miehen täytyy olla erityinen ansaitakseen kiintymyksesi.
Hän on.
-Pakko sanoa, että olen pettynyt. -Älä ole.
Olemme olleet ystäviä ikuisuuden.
-Välitän sinusta. Mikään ei muuta sitä. -Samat sanat.
Hyvä.
-He näyttävät täydelliseltä parilta. -Älä mene asioiden edelle.
-Kai mies saa toivoa tyttärensä parasta. -Kunpa se olisikin noin yksinkertaista.
Soitanko tri Clementille?
Älä. Minua vain huimasi hiukan.
Niin?
-Saanko tulla sisään? -Miksi?
Melkoinen summa. Tiedättehän, että tuomarin lahjominen on rikos.
Ajattele niitä pokerivoittoina -
tulevista peleistä, jotka pelaamme tai sitten emme.
Nokkelaa, hra Gentry. Oikein nokkelaa.
Hei, Tom.
Jack. En ollut tunnistaa sinua ilman univormuasi.
Nokkeluutesi ei ole kadonnut.
Pikkuveli.
Luulin, että leikit rosvoa ja poliisia...
-...jossakin kaivoskaupungissa. -Otin vapaata.
Vein Elizabeth Thatcherin perheensä luo.
Onnenpoika. Thatcherit ovat täällä kuin kuninkaallisia.
-He ovat tavallisia ihmisiä. -Paitsi Midastakin rikkaampia.
Hovimestarillakin on hovimestari.
-Annahan kun katson. Olet kasvanut. -Ehkä hiukseni.
-Olet jo unohtanut, miltä näytän. -En ikinä.
Mukavaa, kun olet tällä. Mitä otat?
-Viskiä. -Baarimikko, viskiä veljelleni.
-Miten oikein löysit minut? -Paikallistoimisto on tarkkaillut sinua.
Aiheutit kuulemma pulmia. Kertoisitko?
-Onko tämä sopiva? -Jack ihastuu siihen.
Se on kaunis.
-Tuo kuulosti kohteliaisuudelta. -Olen ollut ankara sinulle.
Kai toivon, että olisin yhtä vapaa.
-Mikset voisi olla? -Tuskin tottuisin pienempään paikkaan.
-Mitä pidätte tästä? -Sopii kevytkenkäiselle saluunanpitäjälle.
-Ehkä sinun pitäisi sovittaa sitä. -Älä naurata.
Kiitos. Minusta se sopisi täydellisesti illallisellesi Sir Lionelin kanssa.
Jouduin tappeluun. Pikkujuttu. Pärjään hienosti.
Jouduit putkaan.
-Poliisit pidättävät ihmisiä tylsyyttään. -Eivät sinun tapauksessasi.
Anteeksi, kun en ole kaltaisesi kunniallinen lainvartija.
Nuorena et joutunut ikinä pulaan. Nyt suorastaan hakeudut hankaluuksiin.
Niin. Ehkä elämä tuli väliin.
-Saisinko toisen? -Hän on juonut tarpeeksi.
Isovelikö määrää, milloin olen juonut tarpeeksi?
-Missä rahani ovat? -Käytin ne tyttöystävääsi.
Selvitämmekö tämän hyvällä vai pahalla?
Hyvällä. Kuinka paljon?
-Kymmenen dollaria. -Laita ne pois. Maksan, kun olen valmis.
Varovasti.
Pois sieltä, pojat.
No niin.
-Elizabeth tarvitsee hiuskoruja. -Eikö se ole vähän liikaa?
Pakko myöntää, että olen kaivannut iltapäiväteetä.
Ulos täältä!
-Jack. -Elizabeth.
Käväisimme vain syömässä.
Ilmeisesti tykkäätte syödä ja juosta. Tai oikeastaan kieriä.
Se oli pelkkä väärinkäsitys.
-Kuka hän on? -Tom Thornton, palveluksessanne.
Pahoittelen veljeni huonoa käytöstä, mutta hän ajautuu hankaluuksiin.
-Onko hän veljesi? -Paljon komeampi ja nuorempi veli.
Tom, tässä ovat Thatcherin sisarukset.
Nti Thatcher, nti Thatcher ja te lienette nti Thatcher.
Miksi salasit tämän komistuksen, Jack?
Olen Thorntonien musta lammas.
Minusta mustat lampaat ovat kiehtovia.
Vaikka tämä onkin kiintoisaa, meidän on jatkettava matkaa.
-Nähdäänkö illalla? -Odotan sitä.
Tuollaisia ihmisiäkö haluat kotiimme?
-Sehän oli pelkkä väärinkäsitys. -Niin oli vuoden 1812 sotakin.
Tapasimme viime vuonna, kun Peter oli Cape Fullertonissa kaivoksen asioilla.
Näimme aina, kun hän haki tarvikkeita.
Ilmankos hän lähti aina vapaaehtoisesti.
Peter sai oloni tuntumaan erityiseltä. Hän oli anteliaskin.
Hänellä ei ollut paljon rahaa, mutta hän toi aina tullessaan kukkia.
Kuulostaa aivan Peteriltä.
Miksihän hän ei kertonut sinusta?
Hän epäili, että pitäisitte meitä liian nuorina sitoutumaan.
Niinpä salasimme asian,
mutta kun meidät oli vihitty, oli väärin salata se.
Aioimme tulla kertomaan yhdessä, mutta...
En saanut töistä vapaata, ja kun Peter palasi tänne...
-Kunpa olisin tiennyt. -Pyydän anteeksi, jos aiheutin tuskaa.
-Olette kärsinyt paljon. -Ei hätää.
Halusin tavata teidät. Ihan totta.
En ollut varma, mitä ajattelisitte.
Kun nti Madison kirjoitti minulle -
pyytäen todistajaksi oikeuteen, kieltäydyin ensin.
-Mikä muutti mielesi? -Rukoilin johdatusta.
Näin erään sanomalehden Hamiltonissa, ja oikeuskäsittely oli etusivun uutinen.
Koin sen olevan merkki, että täytyi lähteä ja tehdä oikein.
Asutko vanhempiesi luona nyt?
En. Vanhempani eivät elä enää.
-Työskentelen nyt Hamiltonissa. -Oletko onnellinen?
Olen onnellinen, että kykenen huolehtimaan itsestäni.
Muistin juuri erään asian. Haluan näyttää jotakin.
Hääkuvamme.
Minulla ei ole muita kuvia hänestä.
Haluan antaa sen teille.
-Oletko varma? -Peter olisi halunnut niin, rva Stanton.
-Sinäkin olet nyt rva Stanton. -Kuulostaa mukavalta.
Kiitos.
Nouskaa.
Tämän pitäisi olla pian ohi.
Koska raportteja on kaksi, toisen täytyy olla väärennös.
Toisen antoi kaivosyritys, joka voi menettää kaiken.
Toisen taas antoi nuori nainen, jota valehteleminen ei hyödytä.
Tee jotakin.
-Vastustan epäreilua kuvailua... -Hylätty. Istukaa alas.
Näiden todisteiden valossa,
tuomitsen kaivosyrityksen syylliseksi turvaraporttien väärentämiseen,
mikä aiheutti sen, että 47 miestä astui suoraan surman suuhun.
Yritys saa suurimman mahdollisen sakon, joka jaetaan tasaisesti leskille.
Sen lisäksi kaivos suljetaan saman tien ja pysyvästi.
Mieleni tekisi rangaista teitä, hra Gowen.
Kuten tiedätte,
samoin kuin kaivostyöläiset, olen yrityksen alainen enkä omistaja.
Minulla ei ollut tietoa vääryyksistä, joita pidän kammottavina.
Valehtelette. Onneksenne en voi todistaa sitä.
Oikeus on tehnyt päätöksensä.
Miesten maailmassa pärjätäkseen on oltava kaksin verroin taitavampi.
-Te todellakin olette. -Kiitos.
Oli varmasti järkyttävää kuulla Clarasta tällä tavalla,
mutta en kertonut aiemmin, jos hän ei olisi ilmaantunutkaan.
Ymmärrän.
-Kiitos, Clara. Ratkaisit tapauksen. -Oli ilo päästä osaksi sitä.
-Millaista ostoksilla oli? -Kiersimme varmaan kaikki kaupat.
Miten sinä voit?
Välillä voisin vaikka tanssia, mutta joskus en jaksa ottaa askeltakaan.
Puhutaan iloisemmista asioista.
Isäsi mukaan Charles puhui sinusta yhtenään töissä.
Isä varmasti liioitteli.
Minä uskon tuon. Charles on torjunut melkein kaikki kutsut sinun lähdettyäsi.
Naurettavaa. Olemme vain ystäviä.
-Näin, miten hän katsoi sinua puutarhassa. -Tarkkailitko meitä?
En tietenkään. Kävelimme sattumoisin ikkunan ohi.
Kunpa Charles huomaisi vaihteeksi minut.
-Joko Tom unohtui? -Kuka?
Ei kukaan erityinen. Esittelemmekö uudet pukumme?
-Se olisi mukavaa. -Mennään.
Arvostan tätä kovasti.
Millaista asianajajan työ on?
Riemastuttavaa voittaessa ja vähemmän kivaa muulloin.
Minä viihdyin vaimona ja äitinä. En edes ajatellut muuta,
kunnes perustin kahvilan.
Sen jalompaa työtä ei olekaan kuin äitiys.
Äitini mukaan pystyn mihin vain, kun vain päätän niin.
-Ja niin te teitte. -Niin tekin.
En ymmärrä, mitä oikein juhlitte. Ilman kaivosta ei ole työpaikkoja.
Ihmiset muuttavat pois, ja tästä tulee aavekaupunki.
-Selviämme vaikeuksista tälläkin kertaa. -Miten muka?
Suokaa anteeksi.
-Sinähän voisit jäädä Coal Valleyyn. -En halua tungetella.
-Taloni yläkerrassa on huone tyhjillään. -Kovin kilttiä, mutta en voi suostua.
-Saisit töitä kahvilasta. -Minun on palattava Hamiltoniin.
-Onko kaikki hyvin? -Minun täytyy palata. Siinä kaikki.
Tiedät missä olen, jos mielesi muuttuu.
-Lupaan kirjoittaa. -Odotan sitä kovasti.
Rva Stanton. Aloitimme väärällä jalalla ja haluaisin hyvittää sen.
Tämä on leskien rahastolle.
Jestas.
Jos kerrot minun antaneen sen, sanon sinun valehtelevan.
Salaisuutesi on turvassa. Ja kiitos.
Saisinko hetkeksi huomionne?
Nimeni on Leland Coulter. Ystäväni sanovat Lee.
Tulin Coal Valleyyn oikeudenkäynnin takia, ja siinähän kävi melkoisen hyvin.
Nyt kun kaivos on suljettu,
kaupunkinne tulevaisuus on puutavara.
Hyvät uutiset ovat, että sitä löytyy kaikkialta.
Olen päättänyt rakentaa sahan tänne Coal Valleyyn.
Palkkaan rakennusmiehiä ja työläisiä.
No niin. Kiitos, kiitos.
Jos joku näyttää sopivan paikan, pannaan saha pyörimään.
Opastan teitä mielelläni pienessä kyläpahasessamme.
Toivoinkin sitä.
-Jatketaanko siitä, mihin jäimme? -Toki.
-Kuulehan, vaikutatte kaupunkilaistytöltä. -Olen oppinut sopeutumaan.
-Olisiko pääkadulla toimitiloja? -Kaivosyritys ei tarvitse omiaan enää.
En halua välittää sellaista imagoa.
Löytyy täältä pari muutakin paikkaa, jotka eivät ole kävelymatkan päässä.
-Kuulostaa, että haluatte ajelulle. -Luulin, ettette koskaan kysyisi.
-Pitäkää lujasti kiinni. -Varmasti.
Tiedät missä olen, jos tarvitset jotakin.
-Muistathan kirjoittaa. -Lupaan sen.
Kukaan ei ole välittänyt minusta aiemmin, paitsi Peter ja nyt te.
Olette kiltein tuntemani nainen.
-Turvallista matkaa, rva Stanton. -Kiitos, rva Stanton.
-Minä kirjoitan. -Onnea matkaan.
-Oletko kunnossa? -Toivun kyllä.
Viimein voin antaa Noahin levätä rauhassa.
Elämä jatkuu. Minäkin olen valmis jatkamaan eteenpäin.
Mukava kuulla.
Kaupunki tuntuu saaneen uuden elämän.
Saha on vasta alkua monille asioille, jotka nostavat tämän paikan kartalle.
Kuulostaa, että mietit tänne jäämistä.
-Niin mietinkin. -Se olisi mukavaa.
Kiitos.
Rva Thatcher.
Kiitos, kun kutsuitte minut.
-Arvostamme Elizabethin saattamista. -Ilo oli minun puolellani. Olkaa hyvä.
Ihania. Panisitko nämä maljakkoon?
-Oli mukava kuulla, että voitte paremmin. -Kovin ystävällistä.
William. Kuka tuo pukumies on?
Elizabethin ratsupoliisiystävä.
-Liittyykö hän seuraamme illalliselle? -Elizabeth vaati sitä.
Ymmärrän. Tuoko hän hevosensakin?
Kyllä vain. En äskettäin, mutta on mukava olla täällä taas.
Anteeksi. Tervetuloa, Charles.
Hyvää iltaa. Nämä ovat sinulle, Grace, talon kauneimmalle kukalle.
Se johtuu siitä, että tyttäreni eivät ole vielä seurassamme.
Taidan jäädä heidän varjoonsa.
-Näytät henkeäsalpaavalta, Elizabeth. -Kiitos.
En olisi osannut paremmin sanoa.
-Oletteko te tavanneet? -Charles Kensington.
-Olen Elizabethin isän alainen. -Jack Thornton.
-Jack on konstaapelina Coal Valleyssa. -Siitä muistinkin hyvät uutiset.
-Oikeudenkäynti on ohi. Lesket voittivat. -Sehän on mahtavaa!
Elizabeth, tule tervehtimään Agatha-tätiä.
Anteeksi.
-Kauanko olette tuntenut Elizabethin? -Koko elämäni.
-Entä te? -Hieman vähemmän aikaa.
Ratsupoliisin elämä lienee vaarallista, etenkin rajaseudulla.
Siinä on hyvät ja huonot päivänsä.
Elizabethin saattaminen Hamiltoniin oli varmasti yksi hyvistä päivistä.
Ei se ollut tehtävä.
-Pyysikö hän sinua? -Vaadin itse sitä.
Hyvä niin. Hän osaa olla kovin itsenäinen nainen.
Olen huomannut sen, vaikka aina se ei ole hänen omaksi parhaakseen.
Elizabethin isälle työskentely lienee kiintoisaa.
Hän on pitänyt minusta huolta kuin olisin hänen oma poikansa.
Kiitos.
Pakko sanoa, että minulla oli himputin hauskaa viime erässä.
Vanha Wickham täräytti laukauksen, jolle kukaan ei mahtanut mitään.
-Mistä hän puhuu? -Poolosta.
Arvelinkin, että puhuisimme hevosista.
-Pelaatteko te pooloa, Sir Lionel? -Se on yksi lempiharrastuksistani.
Olisi mukava nähdä joukkueenne pelaavan.
Ehkä suot minulle sen ilon, että tulet katselemaan tällä kaudella.
Ihastuttava kutsu.
Konstaapelikin on melkoinen hevosmies.
En erottaisi poolomailaa baseball-mailasta.
Hän hoitaa tärkeämpiä asioita, kuten suojelee Coal Valleyta.
Tai joutuu pihalle juottoloista.
Kuka joutui pihalle juottolasta?
Jackin veli Tom, joka on yhtä komea kuin häikäisevä isoveljensä.
Mistä tunnet tämän Tomin, nuori neiti?
Hän putosi jalkojeni eteen iltapäivällä.
Kirjaimellisesti.
Tämä on paljon viihdyttävämpää kuin poolosta keskustelu.
-Tapaatteko juoda, konstaapeli? -En, rva Thatcher.
Eikä ainakaan työaikana. Tai juuri muulloinkaan.
Tai koskaan. Paitsi ehkä illallisella.
-Olisiko nyt jälkiruoan aika? -Erinomainen ajatus, Agatha-täti.
-Mitä pidätte persikkamelbasta? -Anteeksi. Kenestä?
Se on jäätelöä persikkakastikkeella.
Tiedän. Vitsailin vain.
Ratsupoliisillasi on hyvä huumorintaju.
-Hän ei ole minun ratsupoliisini. -Eikö?
-Olen unohtanut sen. -Osaat silti minua paremmin.
Uudelleen?
-Heillä on hauskaa yhdessä. -Ovathan he olleet ystäviä pitkään.
Heillä on paljon yhteistä.
Heillä oli sama opettaja, samat ystävät ja he kokivat yhdessä kolhuja.
Yhteys on kestänyt ajan haasteen.
Toisinaan ihmisiä yhdistää se, mitä he tuntevat. Sielunkumppanuus.
-Elizabeth on sielukas. -Siitä pidän hänessä eniten.
Välillä tuntuu, ettei hän vielä tiedä, kuka hän on.
Hän seuraa sydäntään järkensä sijaan.
Jonakin päivänä hän käsittää sen, enkä haluaisi hänen -
torjuvan ansaitsemaansa elämää.
Ihastuttavaa.
Tuskin siitä tarvitsee murehtia. Kaikki järjestyy, kun seuraa sydäntään.
Soittonne on yhtä kaunista kuin tekin.
-Ja sananne yhä kauniimpia. -Totta.
Tiedätkö, mitä kaupunki tarvitsee sahan lisäksi?
Aiotte kai kertoa sen.
-Teatterin. -Mihin tarvitsette teatterin?
Koska olen esiintynyt Broadwaylla New Yorkin kaupungissa.
Olisi sääli heittää lahjani hukkaan.
-Olette siis näyttelijätär. -Tein 45 minuuttia Broadwaylta.
Luulin teidän olleen Brodwaylla eikä 45 minuutin päässä sieltä.
Ilmeisesti minun on sivistettävä teitä.
Koska hiilikaivos ei enää elätä meitä,
ja hra Coulter tuo meille uuden toivon,
pormestarina ehdotan, että muutamme kaupungin nimen.
Otan ehdotuksia vastaan.
-Näemmehän vielä ennen lähtöäsi? -En voi jäädä kuin pariksi päiväksi.
-Hän lähtee vasta, kun äiti on kunnossa. -Saat minut kuulostamaan invalidilta.
Tri Clement pitää minusta huolta. Olen varmasti pian entiselläni.
-No, kunnes tapaamme taas. -Siihen asti.
-Oli mukava nähdä, Jack. -Samoin.
-Kiitos kutsusta. -Toivottavasti viihdyit.
-Tärkeintä on, että olet kotona. -Olen kotona Coal Valleyssakin.
-Oletan, että ilta oli miellyttävä. -Oikein miellyttävä. Kiitos, sir.
-Näemmekö taas? -Emme. Lähden Hamiltoniin aamulla.
Sepä kovin yhtäkkistä.
Olet turvassa perheesi luona, ja työt odottavat minua.
Konstaapeli McGinty saattaa sinut takaisin Coal Valleyyn myöhemmin.
-Oli hauska tavata, sir. -Samoin.
Nti Thatcher.
-Anteeksi kamalasti. -Ei hätää.
Hra Coulter. Saanen sanoa, että teette hienoa työtä -
rakentaessanne sahan. Se merkitsee paljon ihmisille, kun kaivos suljettiin.
-Asioihin vaikuttaminen on tärkeintä. -Näin on. Hyvää päivänjatkoa.
Hyvät naiset ja herrat,
annoitte paljon hienoja ehdotuksia.
Loppujen lopuksi vain yksi voi voittaa.
Tässä on kaupunkimme uusi nimi.
TERVETULOA HOPE VALLEYYN
Kiitos, pormestari.
-Muutoksen tuulet puhaltavat. -Siltä näyttää.
-Aiotte kuulemma perustaa sahan. -Niin aion.
-Melko kunnianhimoinen projekti. -Pidän haasteista.
Viimeisin saha teki konkurssin puolessa vuodessa.
Niin ei käy nyt.
-Ei, jos toimitte oikein. -Se on ainoa tapani.
Toivottavasti näen teidän menestyvän. Saattaisin voida auttaa siinä.
Miten?
Tiedän kaikenlaista tästä kaupungista.
Asiantuntijuudestani voisi olla apua.
Oletin, että lähtisitte kaivoksen myötä.
-En ole lähdössä. -Ettekö olekaan työtön?
Hope Valleyssa on paljon mahdollisuuksia ja aion hyödyntää niistä jokaisen.
Mikäs siinä. Mietin asiaa.
Tottahan toki. Ei kiirettä. Löydät minut täältä.
Puhuiko Julie minusta mitään illalla?
-Ei sanaakaan. -Hän puhui minusta koko illan, vai mitä?
Pysy erossa hänestä. Kaikista heistä.
Tapahtuiko jotakin sinun ja prinsessa Elizabethin välillä?
-Asia ei kuulu sinulle. -Sitten meillä ei ole mitään puhuttavaa.
Meillä on paljonkin puhuttavaa. Haluan sinut Coal Valleyyn.
-Ei ikinä. -Saisit töitä sieltä ja pysyisit ruodussa.
-Ei taas. -Yritän vain auttaa.
Yrität vain pitää minut kurissa. Elämäni on täällä, ja sinun siellä.
Annetaan sen olla niin. Nähdään, Jack.
Et tullut aamiaiselle tänään.
-Ei ollut nälkä. -Kotiinpaluu on taitaa olla rankkaa.
Minäkin olin joskus nuori.
En tiennyt, kuinka kaipasinkaan tätä -
ja miten mukavaa oli nähdä kaikkia. Jopa Violaa.
Ei sentään liioitella.
Ehkä olin itsekäs, kun lähdin unelmieni perään.
Kukaan ei ole täydellinen.
Joskus on oltava hiukan itsekäs -
itsesuojelun vuoksi.
Jack ei taida käsittää, että minun on oltava nyt täällä.
-Ei se muuta tunteitani häntä kohtaan. -Kannattaa kertoa se Jackille.
ABIGAILIN KAHVILA
-Johan on tohina. Kelpaisiko apu? -Jo vain.
-Täällä vai keittiössä? -Keittiössä.
Pakko sanoa, että noin kiireiseksi naiseksi -
näytät onnellisemmalta kuin aikoihin.
-Kun bisnes kukoistaa... -Kyse ei taida olla vain kahvilasta.
Olen nähnyt, kuinka katselette toisianne hra Averyn kanssa.
Hyvä niin. Olet ansainnut onnesi. Kuten kaikki muutkin kaupungissa.
Menneisyyden surujen aika on ohi. Kertakaikkisesti.
En olisi osannut paremmin sanoa.
Viimeinen juna!
Jack!
-Jack. -Elizabeth. Mitä teet täällä?
En ehtinyt hyvästellä kunnolla.
-Ei sinun olisi tarvinnut... -Kylläpäs.
En tiedä, mikä meni eilen pieleen.
-En halua, että lähdet näin. -Ei mikään. Minun on vain palattava.
Tiedän sen.
Tuo on junani.
-Anteeksi. Minun on mentävä. -Ota sitten tämä mukaasi.
Suomennos: Anna-Kaisa Viljanen