Fiul mi-a murit acum doi ani. Mi-am pierdut soția la o săptămână după el.
Mai chem un martor.
Sunt Clara Stanton. Văduva lui Peter Stanton.
Jack...
- Charles? - Elizabeth.
Erai soția unuia dintre minerii uciși de explozie?
Da, domnule. Soțul meu se numea Peter Stanton.
A lucrat în mină trei ani. Ne-am căsătorit cu două zile înainte de accident.
Unde ai găsit martora?
Am cercetat actele publice ale bărbaților morți în mină.
Am găsit certificatul de căsătorie al lui Peter Stanton cu Clara Weller.
- Sunt impresionat. - Și mai am un document.
E raportul original, semnat de Joseph Sweeney.
Scrie negru pe alb că ventilația nu funcționa.
Clara.
De unde ai documentul?
Peter nu avea încredere în companie.
Se temea că tatăl lui va fi țap ispășitor, așa că mi-a încredințat mie raportul.
Pentru orice eventualitate.
- De unde avea Peter acest raport? - Era exemplarul tatălui său.
Dl Stanton se temea că cineva va încerca să-i facă rău,
deoarece făcea probleme companiei, așa că i l-a dat lui Peter.
E o mărturie indirectă. Nu se poate admite.
Pot să admit orice vreau eu.
Și acum aș vrea să studiez documentele astea.
Ședința se suspendă.
Mulțumesc.
Clara... Sunt Abigail Stanton, mama lui Peter.
- De ce nu te-ai așteptat? - Femeia nu era pe lista martorilor.
Atunci, de ce i-a permis să depună mărturie?
Parker e imprevizibil. Ți-am zis, trebuia să-l păstrăm pe Black.
Acum nu mai avem ce face. Așadar, cum ieșim din impas?
Poate-l convingem pe Parker că fata minte, dar ne va costa destul de mult.
Fă orice e nevoie!
- Sper că nu-ți răpesc prea mult timp. - Deloc.
N-am nimic mai bun de făcut decât să mă duc acasă
și să-mi contemplu viața singuratică de burlac.
De ce nu te cred?
Când eram mici, ne jucam de-a v-ați ascunselea în grădina asta.
Îmi amintesc. Trișai.
Tu făceai asta! Trăgeai cu ochiul, să mă prinzi.
Voiam să văd pe unde merg, să nu mă izbesc de copaci.
Păreai să știi întotdeauna precis pe unde mergi. La fel ca acum.
Nu e chiar așa, dar ești amabil că spui asta.
Oamenii din Coal Valley știu ce noroc au cu tine?
Eu am noroc cu ei.
Tatăl tău mi-a zis că am putea face afaceri la Cape Fullerton.
Înțeleg că nu e departe de orașul tău.
Nu știu dacă tatei i-ar plăcea să viziteze Coal Valley.
- Ne bucurăm de prea puțin lux. - Ba s-ar bucura să te viziteze oriunde.
Ar fi și mai bucuros dacă m-aș întoarce acasă.
Asta nici nu intră în discuție?
Sunt îngrijorată pentru mama.
Dar sunt singura învățătoare din Coal Valley, e nevoie de mine.
Te ține și altceva acolo?
Aș minți dacă aș spune că nu.
Înțeleg.
Probabil că e un om special.
Este.
- Recunosc, sunt dezamăgit. - Charles, nu e cazul.
Suntem prieteni de o viață.
Țin la tine, asta nu se va schimba niciodată.
Nici în cazul meu.
Bine.
Sunt perfecți împreună.
Nu-ți face iluzii, dragul meu!
Am dreptul să-i vreau binele fetei mele.
De-ar fi atât de simplu...
Să-l chem pe dr. Clement?
Nu. Sunt doar puțin amețită.
Da.
Pot să intru?
De ce?
Ăștia-s mulți bani.
Sigur știi că mituirea unui judecător e un delict federal.
Consideră-i bani câștigați la poker!
Din partide care se vor juca sau nu.
Ești isteț, dle Gentry. Foarte isteț.
Salut, Tom!
Jack! Era să nu te recunosc fără uniformă.
Văd că ai rămas la fel de obraznic.
Frățioare!
Credeam că te joci de-a hoții și vardiștii într-un oraș din Vest!
Am însoțit-o pe Elizabeth Thatcher să-și viziteze părinții.
Norocosule! Familia Thatcher zici că-i de viță regală!
Sunt oameni, la fel ca noi.
Dar putred de bogați. Cică și valetul lor are valet!
Ce haios! Ia să te văd!
- Ai mai crescut. - Poate te referi la păr.
- Ai uitat și cum arăt. - Niciodată!
- Mă bucur că ești aici. Ce bei? - Whisky.
Barman! Un whisky pentru fratele meu!
Cum ai știut unde să mă găsești?
Băieții de la biroul regional sunt cu ochii pe tine.
Cică le dai de furcă.
Îmi spui și mie mai multe?
SALON DE MODE HAINE DE DAMĂ
- Am ales bine? - Jack o s-o adore.
- E frumoasă. - A sunat ca un compliment!
Știu că sunt aspră. Uneori aș vrea să fiu liberă ca tine.
- De ce nu poți fi? - Asta e lumea mea, Elizabeth.
Nu m-aș mulțumi cu mai puțin.
- Asta cum ți se pare? - E bună pentru o cocotă din cârciumă.
- Atunci, probeaz-o, Viola! - Nu fi caraghioasă!
Mulțumesc. Ar fi perfectă pentru următoarea cină cu sir Lionel.
M-am încăierat. Nu-i nimic, sunt bine!
Dar ai ajuns în arest. Nu ești bine.
Polițiștii sunt așa de plictisiți, că fac din țânțar armăsar.
- Dar n-a fost așa în cazul tău. - Îmi pare rău, dle apărător al legii.
Când eram mai mici, tu nu dădeai niciodată de belele.
Acum o cauți cu lumânarea mereu. Ce s-a întâmplat?
Nu știu, Jack. Poate că m-am trezit la realitate.
- Îmi mai dai un pahar? - Cred că-i ajunge.
Pe bune, Jack? Îmi impui tu cât să beau?
Thornton, unde-s banii mei?
I-am cheltuit cu iubita ta.
- Vrei s-o rezolvăm cu frumosul sau nu? - Cu frumosul.
- Cât? - Zece dolari.
Bagă-i la loc! O să-ți dau banii când o să am chef.
Bine...
Știi ce-i trebuie lui Elizabeth? Podoabe de păr!
Nu crezi că-i cam mult?
Dar, recunosc, mi-a lipsit ceaiul de după-amiază.
- Jack? - Elizabeth!
Am venit aici să mâncăm.
Se pare că mănânci și o ștergi. Eventual, te rostogolești.
- A fost o neînțelegere. - El cine e?
Tom Thornton, la dispoziția voastră.
Scuze pentru fratele meu. Belelele se țin scai de el.
- E fratele tău? - Cel mai mic și mai chipeș.
Tom, ele sunt surorile Thatcher.
Dră Thatcher, dră Thatcher și tu trebuie să fii... dra Thatcher!
Jack, de ce l-ai ținut ascuns? E fermecător.
Sunt oaia neagră a familiei Thornton. Nu-i așa, Jack?
- Pe mine mă fascinează oile negre. - E interesant, dar trebuie să plecăm.
- Ne vedem diseară? - Abia aștept.
Vrei să aduci în familia noastră oameni de teapa lor?
- A zis că e o neînțelegere. - Ca războiul din 1812.
Ne-am cunoscut anul trecut, când Peter lucra la Cape Fullerton.
Ne vedeam când venea după provizii.
De asta se oferea să plece la Cape Fullerton!
A fost primul băiat care m-a făcut să mă simt specială.
Era și generos.
Știam că nu e bogat, dar, de fiecare dată când venea, îmi aducea flori.
Așa era firea lui Peter.
Nu știu de ce nu mi-a zis de tine.
Se temea că ne vei considera prea tineri, așa că am păstrat secretul.
După ce ne-am căsătorit, am știut că nu se cuvine să ascundem adevărul.
Voiam să-ți spunem, dar...
Nu mi-am putut lua liber imediat, iar după ce Peter s-a întors aici...
- Aș vrea să fi știut. - Regret dacă te-am supărat.
- Știu că ai trecut deja prin multe. - Nu-i nimic.
Voiam să te cunosc.
Cu adevărat. Dar nu știam cum o vei lua.
De asta, când dra Madison m-a chemat la proces, i-am spus că nu vin.
Cum de te-ai răzgândit?
M-am rugat, cerând să fiu călăuzită.
Și am văzut un ziar, în Hamilton. Procesul era pe prima pagină.
Știu că pare o prostie, dar mi-am zis că e un semn...
...că trebuie să vin și să fac ceea ce se cuvine.
Acum locuiești cu părinții tăi?
Nu. Părinții mei nu mai trăiesc.
Lucrez la Hamilton.
Și ești fericită?
Sunt fericită că mă întrețin singură, dacă la asta te referi.
Tocmai mi-am amintit.
Vreau să-ți arăt ceva.
Nunta noastră.
E singura fotografie cu el.
Aș vrea să ți-o dau ție.
Ești sigură?
Știu că Peter ar fi vrut să ți-o dăruiesc.
Acum și tu ești "doamna Stanton".
Îmi place cum sună.
Mulțumesc.
Ridicați-vă!
- Se va termina repede. - Luați loc!
Există două rapoarte. Înseamnă că unul e autentic, iar celălalt e fals.
Unul e de la compania de minerit, care are totul de pierdut...
Iar celălalt e de la o tânără care n-are nimic de câștigat mințind.
Fă ceva!
- Dle judecător, obiectez la adresa... - Se respinge. Ia loc, dle avocat.
În lumina probelor care mi-au fost aduse...
...găsesc compania de minerit Pacific Northwest...
...vinovată de falsificarea rapoartelor de siguranță,
ceea ce a dus la moartea a 47 de oameni care lucrau în acea mină.
Compania va primi amenda maximă prevăzută prin lege,
iar banii vor fi împărțiți egal văduvelor victimelor.
În plus, mina va fi închisă imediat, pentru totdeauna.
Aș vrea să te critic sever, dle Gowen.
Așa cum știi bine, dle judecător, și eu, la fel ca minerii,
sunt un simplu angajat, nu patron.
Nu aveam știință de această faptă necurată, pe care o condamn.
Minți. Ai noroc că nu pot dovedi asta.
Verdictul a fost pronunțat.
E adevărat ce se spune.
Ca să răzbești ca femeie, fii mai competentă decât bărbații!
- Iar tu ești. - Mulțumesc.
Știu că a fost un șoc să afli în acest fel despre Clara,
dar nu puteam să-ți spun, pentru că nu eram sigură că va veni.
Înțeleg.
Clara, îți mulțumesc că ai venit.
- Tu ai schimbat totul. - Mi-a făcut plăcere.
- Cum a fost la cumpărături? - Am fost prin toate magazinele.
Tu cum te mai simți?
Uneori mă simt de parcă aș vrea să merg la dans.
Alteori nu mă simt în stare nici să merg până în salon.
Să vorbim despre lucruri mai vesele!
Tatăl tău spune că Charles vorbește întruna despre tine la birou.
- Exagerează. - Eu îl cred.
Charles n-a mai ieșit în lume de când ai plecat din oraș.
Ridicol! Suntem doar prieteni.
- Am văzut cum te privea în grădină. - Erai cu ochii pe noi?
Nu, draga mea. Am trecut întâmplător prin dreptul ferestrei.
Ce n-aș da ca Charles să renunțe la tine și să se uite la mine!
- L-ai uitat deja pe Tom? - Pe cine?
Nimeni important. Să-ți arătăm rochiile cele noi?
- Aș fi încântată. - Vino!
Mulțumesc!
Samantha! Cum e să fii avocată?
E minunat când înving și nu prea când pierd.
Îmi plăcea să fiu soție și mamă, era tot ce îmi doream.
Până să deschid cafeneaua.
Nimic nu e mai frumos decât să fii soție și mamă.
Mama mi-a spus că pot face tot ce îmi pun în minte.
Și așa ai făcut.
La fel ca tine, din ce văd.
Nu pricep ce sărbătoriți. Fără mină, nimeni nu are de lucru.
Oamenii se vor muta. Aici va fi un oraș părăsit.
Am mai trăit vremuri grele, Florence.
- Vom trece și peste asta. - Nu prea cred.
- Scuză-mă! - Bine.
- Clara, de ce nu rămâi în Coal Valley? - N-aș vrea să te deranjez.
Nu e niciun deranj. Am o cameră liberă.
Ești foarte amabilă, dar nu pot.
- Ai putea lucra la cafenea. - Trebuie să mă întorc la Hamilton.
- S-a întâmplat ceva? - Trebuie să mă întorc, atâta tot.
Dacă te răzgândești, știi unde mă găsești.
- Promit că-ți voi scrie. - Sper să o faci.
Doamnă Stanton?
Știu că am pornit cu stângul, așa că aș vrea să mă revanșez.
Ăștia-s pentru fondul văduvelor.
Vai de mine!
Dar dacă spui cuiva că-s de la mine, voi spune că minți.
Secretul dumitale e în siguranță. Îți mulțumesc.
Bună!
Oameni buni, mă ascultați o clipă?
Mă numesc Leland Coulter. Prietenii îmi spun "Lee".
Am venit în Coal Valley să aflu deznodământul procesului.
Și a ieșit al naibii de bine. Acum, că s-a închis mina...
Viitorul acestui oraș...
...este cheresteaua.
Vestea bună e că lemn se găsește peste tot.
Așa că voi clădi o fabrică de cherestea aici, în Coal Valley.
Fac angajări pentru construcție și operațiuni.
Bine. Bine, vă mulțumesc.
Dacă-mi spuneți unde m-aș putea instala, voi pune treaba pe roate.
Aș fi încântată să-ți prezint eu cătunul nostru!
Speram să te oferi.
- O luăm de unde am rămas? - Așa ar trebui.
Știi... Îmi pari orășeancă.
M-am adaptat.
Ce părere ai? E vreun loc de închiriat la strada principală?
Compania de minerit nu cred că mai are nevoie de sediu aici.
Nu știu... Nu pare imaginea potrivită pentru noua mea firmă.
Ar fi alte câteva locuri, dar... sunt cam departe, dacă mergi pe jos.
Ceva îmi spune că ai chef de o plimbare.
- Credeam că nu mă mai inviți! - Bine. În regulă.
- Ține-te bine! - Cu siguranță.
La nevoie, știi unde mă găsești.
- Nu uita să-mi scrii! - Îți promit.
Nimănui nu i-a mai păsat de mine.
Cu excepția lui Peter. Și acum, a ta.
Ești tare cumsecade!
- Drum bun, dnă Stanton! - Mulțumesc, dnă Stanton!
- O să-ți scriu. - Baftă!
Pa!
- Ești bine? - Voi fi.
După toate acestea, Noah se poate odihni liniștit.
Viața merge înainte, la fel ca mine.
Mă bucur să aud asta.
Orașul pare însuflețit din nou.
Fabrica de cherestea va face din oraș un loc important din nou.
Te bate gândul să rămâi aici?
- Da. - M-aș bucura.
Mulțumesc.
- Doamnă Thatcher? - Da.
Mulțumesc pentru invitație.
Îți mulțumim că ai adus-o pe Elizabeth înapoi la Hamilton.
- Mi-a făcut plăcere. Pentru dumneata! - Încântător!
Poți să le pui undeva? Mulțumesc.
- Mă bucur că te simți mai bine. - Ești foarte amabil.
William! Cine e bărbatul în costum?
- Prietenul polițist al lui Elizabeth. - Polițistul va lua cina cu noi?
- La insistențele lui Elizabeth. - Înțeleg. Își aduce și calul?
Am...
- Da? - A trecut ceva timp, dar...
- Mă bucur că m-am întors. - Scuză-mă. Charles!
- Bine ai venit! - Bună seara!
Pentru tine, Grace, cea mai frumoasă floare din încăpere.
Doar pentru că fetele mele încă nu ni s-au alăturat.
Mă tem că mă vor eclipsa.
Arăți... uluitor, Elizabeth.
- Mulțumesc, Charles. - Mi-a luat vorba din gură.
V-ați cunoscut?
Charles Kensington. Lucrez pentru tatăl lui Elizabeth.
- Jack este polițist în Coal Valley. - Apropo!
Am primit o telegramă cu o veste bună. Văduvele au câștigat procesul.
- E o veste minunată, nu bună! - Da.
Elizabeth, vino să o saluți pe mătușa Agatha!
Scuzați-mă, domnilor!
De când o cunoști pe Elizabeth?
De o viață.
- Tu? - De mai puțin timp.
Mulțumesc.
Probabil că viața de polițist la frontieră e periculoasă.
Are zile bune și zile mai rele.
Faptul că ai escortat-o pe Elizabeth la Hamilton se pune ca o zi bună.
Nu am escortat-o.
- Ea te-a invitat să vii? - Nu, am insistat eu.
- Mă bucur. E o femeie independentă. - Am observat.
Nu e mereu spre binele ei.
E interesant să lucrezi pentru tatăl ei?
M-a luat sub aripa lui. Uneori, simt că mă tratează ca pe un fiu.
Mulțumesc.
Recunosc, am avut dificultăți în ultima chukka.
Wickham ne-a marcat perfect! Niciun ciocan nu l-a oprit.
- Despre ce vorbește? - Polo.
Știam eu că se va vorbi despre cai!
- Joci polo, sir Lionel? - E sportul meu preferat.
Mi-ar plăcea să-ți văd echipa în acțiune.
Fă-mi plăcerea să ne urmărești din tribună în acest sezon.
- Ce invitație minunată! - Și sergentul Thornton e călăreț bun.
Mulțumesc, dar nu deosebesc ciocanul de bâta de baseball.
Are treburi mai importante. Asigură siguranța în Coal Valley.
Sau e dat afară din cârciumi.
Cine a fost dat afară?
Fratele lui Jack, Tom,
care e la fel de chipeș și de fermecător ca el.
De unde îl cunoști pe acest Tom, domnișoară?
Mi-a căzut astăzi la picioare.
La propriu!
Asta sună mai interesant decât discuția despre polo.
Ai obiceiul să bei, dle sergent Thornton?
- Nu, doamnă Thatcher. - Cu siguranță nu în timpul serviciului.
Sau în orice altă situație.
Adică niciodată. Cu excepția cinei, poate.
- Să trecem la desert. - Ce idee bună, mătușă Agatha!
Dle sergent, îți place Peach Melba?
Cine?
E înghețată cu gem de piersică.
Știu. Glumeam.
Polițistul tău are simțul umorului, draga mea.
- Nu e "polițistul meu", mătușă Agatha. - Serios?
- Am uitat notele. - Tot ești mai bună decât mine.
Mai încercăm o dată?
- Ce bine se simt împreună! Nu-i așa? - Am auzit că sunt prieteni de mult timp.
Charles și Elizabeth au multe în comun.
Au avut aceiași profesori și prieteni, au făcut aceleași boacăne.
E o prietenie care a rezistat în timp.
Uneori, oamenii au în comun ceea ce simt.
Au același spirit.
Elizabeth e un spirit rebel, cu siguranță.
- Asta îmi place cel mai mult la ea. - Uneori, cred...
Încă nu știe cine e cu adevărat. Ascultă de inimă, nu de rațiune.
Într-o zi, se va trezi la realitate și n-aș vrea...
...să renunțe la viața pe care o merită din plin.
Nu e cazul să-ți faci griji, domnule.
Dacă ascultă glasul inimii, sigur îi va fi bine.
CÂRCIUMĂ
Cânți la fel de frumos pe cât arăți.
- Tu vorbești și mai frumos. - Așa este.
Știi ce-i mai trebuie acestui oraș, pe lângă fabrica de cherestea?
Presimt că-mi vei spune tu.
- Un teatru. - Un teatru? La ce i-ar trebui un teatru?
Pentru că am jucat pe Great White Way, în Broadway, la New York și...
E păcat să-mi irosesc talentul.
- Deci ești actriță? - 45 de minute până pe Broadway.
Parcă ai zis că ai jucat pe Broadway, nu la 45 de minute distanță.
Văd că trebuie să te educ nițel.
Dacă nu vom mai fi simpli mineri,
cum dl Coulter ne oferă o nouă viață și o nouă speranță...
...în calitate de primar, propun să schimbăm numele orașului nostru.
Aștept sugestiile voastre!
Sper să nu fugi înainte să apuc să te văd din nou.
Nu pot sta aici mai mult de câteva zile.
Nu pleacă până mama ei nu-și revine complet.
William, vorbești de parcă aș fi invalidă.
Mă îngrijește dr. Clement. În scurt timp, voi fi iar ca înainte.
- Până data viitoare? - Până data viitoare.
- Jack, mi-a părut bine să te văd. - De asemenea.
- Mulțumesc pentru invitație. - Sper că ți-a plăcut.
Important e că te afli acasă, cu familia ta.
Sunt acasă și în Coal Valley.
- Dle sergent, sper că te-ai simțit bine. - Foarte bine. Mulțumesc, domnule.
- Ne vom mai vedea? - Nu. Plec din Hamilton în zori.
Cam brusc!
Ești în siguranță, cu familia ta. Trebuie să mă întorc la datorie.
Sergentul McGinty te va însoți la întoarcerea în Coal Valley.
Ești foarte amabil.
- Mi-a părut bine să te cunosc, domnule. - De asemenea.
Dră Thatcher...
- Îmi pare rău. - Nu, mersi. Mă descurc.
Dle Coulter? E lăudabil faptul că vrei să deschizi o fabrică de cherestea.
Îi ajuți mult pe orășeni, mai ales că mina s-a închis.
Asta contează în viață.
Într-adevăr. La revedere!
Doamnelor și domnilor... Prieteni...
Ne-ați oferit multe sugestii minunate, dar putem alege doar o variantă.
Așa că vă prezint noul nume al orașului nostru.
BINE AȚI VENIT ÎN HOPE VALLEY
Mulțumim, dle primar!
- Bate vântul schimbării. - Așa se pare.
- Deschizi o fabrică de cherestea? - Așa este.
- E un proiect ambițios. - Îmi plac provocările.
Ultimul care a încercat a dat faliment în șase luni.
- De data asta, nu va fi la fel. - Dacă faci totul ca la carte.
Doar așa procedez eu, dle Gowen.
Aș vrea să reușești, dle Coulter. Și cred că te pot ajuta.
Serios? Cum anume?
Știu multe despre acest oraș.
Experiența mea ți-ar fi utilă.
Cum mina se închide, am presupus că te vei muta.
Nu plec.
Nu ai rămas șomer?
Vor apărea destule noi oportunități în Hope Valley.
- Am de gând să profit de toate. - Corect.
- Lasă-mă să mă gândesc! - Desigur, oricât vrei. Mă găsești aici.
Julie Thatcher a zis aseară ceva despre mine?
Nimic.
- A vorbit despre mine toată seara. Nu? - Nu. Și nu te apropia de fetele alea!
S-a întâmplat ceva între tine și "prințesa Elizabeth"?
Nu e treaba ta.
Dacă nu mai avem ce vorbi, îmi văd de drum.
Ba avem destule de vorbit! Vreau să vii în Coal Valley.
- Nici gând! - Ascultă-mă doar!
Dacă te angajezi acolo, n-o să mai dai de belele.
- Iar începi cu morala... - Încerc doar să te ajut.
Nu. Încerci să mă ții din scurt. Am viața mea aici.
Viața ta e acolo. Să lăsăm lucrurile așa cum sunt.
- Ne mai vedem, Jack. - Da.
Nu te-am văzut la micul dejun.
Nu mi-era foame.
E greu să te întorci acasă. Nu-i așa?
Și eu am fost tânără.
Mi-a lipsit mult acest loc.
M-am bucurat să-i văd pe toți. Până și pe Viola.
Viola? Să nu exagerăm!
Am fost egoistă când am plecat să-mi împlinesc visul.
Nimeni nu e perfect.
Uneori, e necesar să fim puțin egoiști și să ne vedem interesul.
Nu știu dacă Jack înțelege de ce simt nevoia să fiu acum aici
și că asta nu schimbă ce simt pentru el.
Ar trebui să-i spui.
Ești tare ocupată.
- Să te ajut? - Mi-ar face plăcere.
Unde să te ajut? Aici sau la bucătărie?
- La bucătărie, te rog. - Bravo, Abigail!
Deși muncești pe rupte, pari mai fericită ca oricând.
- Afacerea merge bine. - Nu cred că de la cafenea ți se trage.
Am văzut cum vă priviți tu și chipeșul domn Avery.
Bravo ție! Meriți să fii fericită. La fel ca toți ceilalți din oraș.
E vremea să trecem de-a binelea peste tristețea din trecut.
Bine zis!
Ultimul tren!
Jack!
- Jack! - Elizabeth, ce cauți aici?
Nu ne-am luat rămas-bun.
- Nu era nevoie să vii... - Ba da.
Nu știu ce a mers prost aseară între noi, dar nu voiam să ne despărțim așa.
Nimic n-a mers prost. Dar trebuie să mă întorc.
- Știu, dar... - Îmbarcarea!
E trenul meu.
- Trebuie să plec. - Atunci...
Ia asta cu tine!