Din episoadele anterioare...
Sunt soția lui, Nora Avery.
- M-ai mințit. - Te rog, nu știi povestea întreagă.
- De ce nu a mers relația noastră? - Rosie...
Clara, ești liberă. Aș fi încântată dacă ai veni acasă, cu mine.
- Ce pereche frumoasă! - E unul dintre oamenii mei preferați.
CÂRCIUMĂ
Cât mă bucur că m-am întors și că vă văd pe toți!
Și noi ne bucurăm.
Trebuie să ne povestești cum a fost la Hamilton!
Ei bine...
M-am bucurat să-mi revăd surorile, părinții și prietenii.
Am auzit că mama ta era bolnavă. Cum se mai simte?
Mult mai bine, mulțumesc.
Mă bucur că te-ai întors înainte să reînceapă școala.
- Copiii abia așteptau să revii. - Serios?
Mi-au lipsit foarte mult. La fel ca voi.
Deși presupun că ți-a lipsit cineva mai mult decât noi toți.
Cred că dra Thatcher va fi ocupată tot restul serii. Mergem?
- Te căutam. - Tocmai m-am întors de la Rock Creek.
- Mă bucur să te văd. - Și eu.
- Încă un dans. - Așa ai zis acum trei dansuri. Mi-e sete.
- Pot primi ceva de băut? - Și eu. Mulțumesc.
Cine e femeia cu care vorbește Jack?
E Elizabeth, vedeta orașului. E învățătoarea noastră.
Mi se pare mie sau ești geloasă?
Nu fi caraghios. N-am fost geloasă niciodată.
- În viața mea. - Serios? Nu știu...
- Pari prietenoasă cu Jack. - Acum cine e gelos?
Nici eu nu-s gelos. Mă face curios trecutul vostru.
- Ai zis-o la fix, trecutul. - Bine.
Orașul o adoră pe Elizabeth, dacă îi face o asemenea primire.
Acum, asta e și casa ta, Clara. Mă bucur că te-ai întors cu mine.
- E un nou început. - Sper.
Îți mulțumesc pentru slujba de la cafenea.
N-aș lucra cu nimeni altcineva cot la cot, decât cu tine.
- Poftim... - Mulțumesc!
Dl Coulter îmi spunea că fabrica lui se va deschide mâine.
Fabrica noastră. E a tuturor celor din oraș.
- Și a mea? - Mai ales a ta.
Mâine vom tăia prima scândură pentru tine.
Ce ziceți de asta? Voi avea scândura mea!
E o onoare! Ador melodia asta. Lee, invită-mă la dans!
- Rosemary, ai vrea să dansezi? - Să mă gândesc... Da!
- Mi-a făcut plăcere să te cunosc. - Și mie.
- Pare un personaj interesant. - Da, e un om cumsecade.
Și o place pe Rosemary?
Sigur nu s-a bucurat când polițistul curajos a salvat-o pe marea actriță.
- Elizabeth, legat de asta... - Glumesc.
M-am obișnuit să nu cred chiar tot ce spune femeia aia.
Nu mă inviți la dans?
Nu.
Hai să ne plimbăm.
- Nu deschide ochii! - Sunt închiși.
Bine.
Deschide-i!
Jack...
Mai avem de finisat la ea, dar va fi gata pentru noul an școlar.
Cum ți se pare?
Îți place?
- Tu ai construit-o? - Am fost ajutat.
E minunată.
Bine ai venit acasă!
Tacâmurile la stânga, șervețelele la dreapta.
Pregătesc mesele înaintea deschiderii.
- Nu va fi o problemă. - Bine.
Meniul de azi e simplu.
Friptură de pui și șuncă. Fără cartofi dulci.
Jason Campbell te va întreba de ei și să-i spui
că recolta va fi târzie din cauza înghețului.
- Nu avem cartofi dulci. - E agitație mare la prima oră.
Să le reumpli cănile cu cafea.
Nu avem cartofi. Să umplu cănile cu cafea.
Bine. Las totul pe mâinile tale capabile.
- Vineri e ziua de leafă. - Nu trebuie să mă plătești.
Ai făcut destule pentru mine.
Clara, oriunde ai fi sau ce ai face, nu lăsa lumea să profite de tine.
Ține minte asta!
Una gata, mai urmează mii. Duceți-o la cârciumă, băieți!
Să semneze toți pe ea!
- Gowen, ai ajuns la timp. - Pentru ce?
În pofida eforturilor tale, am deschis fabrica.
E prima scândură produsă de noi.
- Felicitări! - Nu te preface că te bucuri.
M-ai umplut de taxe și m-ai îngropat în hârțoage de când am venit.
Mă gândesc doar la interesele orașului, ca întotdeauna.
Tu îți vezi doar propriul interes. Dar asta nu mă deranjează.
Voi face mai multe pentru oraș decât tine. Fabrica e doar începutul.
Bună dimineața!
Presupun că sergentul Thornton ți-a arătat școala.
- A făcut o treabă minunată. - N-ai idee!
Bătea cuie de parcă era Noe pregătindu-se de potop.
Voia să termine înainte să te întorci acasă.
Bună dimineața!
Bună dimineața, dle sergent.
E cam răcoare azi. Nu-i așa?
Da, este.
Dle Harper, ce te aduce în oraș?
Iertare că vă deranjez. Am o mică problemă.
- Dnă Blakeley, speram să mă poți ajuta. - Desigur, dacă am cum.
Fratele meu s-a îmbolnăvit.
Are o fermă la sud de Jameson și trebuie să-l ajut o zi.
Speram să ai dumneata grijă de copii în lipsa mea.
Nellie face treabă în casă și Patrick se descurcă,
dar m-aș simți mai liniștit dacă i-ar supraveghea cineva.
Te-aș ajuta, dar îmi duc copilul cel mic la medic, în Buxton.
Desigur. Mulțumesc.
Te pot ajuta eu!
Ești sigură, dră Thatcher? E o răspundere cam mare pentru dumneata.
Dle Harper, am crescut la oraș, dar acum locuiesc în Hope Valley.
- Oricum, mă vor ajuta Nellie și Patrick. - E doar o zi.
- Îți sunt recunoscător. - E plăcerea mea.
Poate o ajuți și tu.
Nu am nevoie de niciun ajutor!
Sergentul Thornton e prea ocupat.
Nu-i așa?
Raportul geologic e bun.
- E un loc bun pentru calea ferată. - Asta-mi place să aud.
Primesc comenzi din toate părțile. O să umplu trei vagoane săptămânal.
Calea ferată câștigă, nu transport lemnul până la ruta principală...
- Garantezi comenzile? - Poți fi sigur!
În afară de asta, imaginează-ți ce ar însemna pentru locuitorii orașului.
Ar veni trenuri săptămânal. Asta aștepta acest oraș.
Voi vorbi cu inginerul-șef, dar nu văd niciun impediment.
- E o veste bună. Bei ceva cu mine? - Trebuie să ne terminăm treaba.
- Vorbim după-amiază. - S-a făcut!
Ken! Deocamdată, să rămână doar între noi.
- Am înțeles. - Excelent! Mulțumesc.
Ce-ar mai fi... Ai grijă la ușa cotețului. Zăvorul se desface dacă n-o împingi.
Crede-mă, nu e bine să te trezești cu găini zburătăcind peste tot.
- Desigur că nu. - Hrănește animalele și totul va fi bine.
Copiii îți vor spune restul.
- Treburile din casă, tată? - Da.
Noaptea se face foarte frig. Aprinde focul dimineață!
- Pe la ce oră? - Pe la patru.
- Dimineața? - Să încui ușa când te culci.
Umblă niște coioți care se cred de-ai casei.
- Coioți? - Da.
- Dar n-au putere să spargă ușa. - Dacă e încuiată.
Poate te îmbraci cu niște haine mai vechi.
- Mi-e bine așa. - Cum vrei.
Copii, să fiți cuminți! Mulțumesc, dră Thatcher.
- Drum bun! - Mulțumesc.
Domnișoară Thatcher!
Ești bine?
- De ce sunteți treji? - E ora 04:00.
- Mereu ne trezim la ora asta. - Deja?
- Să mâncăm ceva? - Mai întâi facem treabă.
Bine.
- Ce anume? - Curățăm staulele.
- Adică? - Strângem după cai și vaci.
- Ce anume? - Bălegarul.
Poftim! N-a fost așa de rău.
Ești bine, Patrick?
- N-am dormit prea bine. - De ce?
Nu-s obișnuit fără tata.
Micul dejun te va face să te simți mai bine.
- Ce? - Mai avem două staule.
- Stai! Unde te duci? - Pregătesc biscuiții.
Eu strâng ouă de la găini, ca să avem ce mânca.
I-am spus că am experiență. Mi-am scris propriul spectacol.
Se numea Totul este roz.
Tema era viața unei artiste de succes.
Am fost minunată. Am primit cronici foarte bune.
- Despre ce vei scrie în ziar? - Lucruri interesante!
Dl Bolt mi-a dat misiunea de invidiat de a scrie rubrica de sfaturi.
E la modă la Londra și la New York.
- Ce fel de sfaturi? - Legate de înfățișare.
Probleme sentimentale, divertisment... Voi scrie un articol săptămânal.
Rubrica se va numi Întrebați-o pe Mary Rose.
E un pseudonim. Toți redactorii de profil au așa ceva.
Mary Rose? Subtil.
Îmi trebuie un loc liniștit să scriu,
dar cititorii trebuie să trimită undeva scrisorile.
Mă gândeam să pun o cutie afară...
Crezi că femeile din Hope Valley îți vor asculta sfaturile?
Desigur. De ce nu? Am o viață plină de eleganță și de iubire.
De ce nu m-oi fi gândit mai demult?
Vai de mine...
Ultima oară când vorbeam despre calea ferată,
prospectorul zicea că depoul va fi la est.
I-am arătat prospectorului ideile mele. Părea impresionat.
- Când vor instala șinele? - Mă văd cu el mai târziu.
- Baftă! - Mulțumesc.
- Să-ți pun cafea caldă, dle Coulter? - Te rog. Cum te descurci cu noua slujbă?
Bine, mulțumesc.
- O ridic eu. - Nu-i nevoie...
Îmi pare rău.
- Nu-i nimic. - S-a întâmplat ceva?
Am vărsat cafea în pălăria sergentului Thornton.
- Vrei frișcă și zahăr la cafea? - E foarte bună așa cum e.
- Scuze. - Mulțumesc, Abigail.
Îmi pare rău pentru prostia asta.
Clara, se mai întâmplă, nu-ți bate capul cu asta.
Ți-am distrus șorțul.
Deci nu ești o chelneriță bună.
- Îți găsesc altceva de făcut. - Ce anume?
- Știi să gătești? - Am mai încercat.
Bine. Să încercăm. Așa nu vei mai avea de-a face cu clienții.
- Bine. - Bun. Spală-te și putem începe.
- Dle Gowen, putem vorbi? - Desigur, dnă Ramsey.
Soțul dumitale e plecat din oraș.
- Vinde cuptoare? - Mașini de gheață.
Bravo lui! Pesemne că este o muncă mai puțin stresantă.
Nu despre el vreau să vorbim.
L-am auzit pe dl Coulter la cafenea.
Am niște informații utile pentru dumneata.
Ce informații?
Ca soție de primar, am învățat
să nu dau nimic fără să primesc ceva în schimb.
Nu știu ce-ți pot eu oferi, dar, dacă informațiile sunt utile...
...poate ne ajutăm între noi.
Haide...
Nu așa se face.
- Ți-am zis că n-am nevoie de ajutor. - Lasă-mă să te ajut!
Cred că e stricată.
Apucă mânerul.
- Chiar e nevoie? - Da.
Îndoaie genunchii. Când ești pregătită, ridică până sus.
- Adică să-l las în jos. - Să-l ridici.
Până sus de tot, apoi în jos.
Așa. Din nou. Acum ai amorsat pompa.
Așa, încă o dată!
Da, bine.
Ce rușine pe mine! Nu știam să pompez apa.
Nimeni n-a zis că e ușoară viața într-o gospodărie.
Nu mă așteptam să fie ușoară, dar nici chiar așa de grea.
Atunci nu-i bine să-ți spun că am primit o telegramă de la dl Harper.
- Mai stă o zi. - Încă una?
- De asta am venit să te ajut. - Jack, nu-ți pot cere asta.
Așa e mai bine.
Du-te în casă și pregătește cina. Mă ocup eu de restul.
- Mulțumesc, Jack. - Cu plăcere.
COMPANIA DE TELEGRAF
Dle MacLean...
- Dle Gowen... - Nu ne-am văzut de mult.
Ce te aduce pe aici?
M-a trimis compania feroviară.
- Am auzit că ești noul primar. - Da.
- Felicitări! - Mulțumesc.
Avem multe de vorbit. Bem ceva împreună?
Aș vrea, dar trebuie să ajung după-amiază la Buxton.
Bem doar un pahar. Eu ți-am mijlocit angajarea...
Bine.
Ce e asta, dră Thatcher?
Tocană de legume. Îți place?
- Dle sergent... - Nu se compară cu friptura ta de pui.
Foarte amuzant!
Aș mai vrea puțin.
- Nora, ce cauți aici? - Te miri că mă vezi, Bill?
Te-am căutat la sediul poliției. Un sergent mi-a zis că iei masa aici.
Trebuie să vorbim.
- Am cunoscut-o pe Abigail Stanton. - Am auzit.
A avut tupeul să-mi spună că nu purtai verighetă când ai cunoscut-o.
Cică nu știa că ești însurat.
- Nora... - Evident, minte. Dar nu m-a păcălit.
- Ți-a spus adevărul. - Nu-i lua apărarea, Bill!
Sigur i-ai rezistat cu greu.
- E o femeie atrăgătoare. - Problema nu e ea, ci noi!
- De ce faci din țânțar armăsar? - Cum adică?
După moartea lui Martin, lucrurile s-au schimbat.
- Mi-a fost foarte greu. - Da. Amândurora.
Dar ai plecat! Doi ani, n-am știut unde ești.
Nu credeam că te voi mai vedea. Și unde te-am găsit până la urmă?
- M-am întors la tatăl meu. - Cu el, nu cu mine.
Nici nu voiai să mă vezi. De ce?
Pentru că știi că, pierzându-l pe Martin, nu mai aveam de ce să fim împreună.
Înțeleg că ai fost supărat, dar acum mă simt mai bine.
Putem încerca din nou.
Nora, m-am străduit să fiu un soț bun.
Dar, fără Martin, nu mă mai pot preface.
Tata întreabă de tine.
- Ce face Jonas? - A fost grav bolnav.
Am auzit.
Dar se simte mai bine și i-ar plăcea să te vadă.
Spune-i...
Îl voi vizita când termin ancheta în curs.
Ar fi minunat. Luăm cina împreună.
- Nora, nu voi... - Va fi încântat!
- Nora... - Se face târziu. Plec, mă așteaptă tata.
Nora, nu vin la cină.
Doar să-l văd pe Jonas.
Va fi minunat să fii acasă. Vom apuca să vorbim despre viitor.
Mulțumesc, Bill.
Mulțumesc. Bună seara!
„Dragă Mary Rose, am o căsnicie fericită de doi ani minunați.
Soțul muncește mult și uneori pare distant. Nu știu ce să fac.
Cum să fiu mai atentă cu el? Vreau să fie fericit. Ajută-mă!”
Margaret Burns! Aveam o părere mai bună despre tine.
Scrisorile nu sunt anonime?
Cine altcineva să mă întrebe una ca asta?
„Dragă cititoare fidelă, îți mulțumesc pentru scrisoare.
Căsnicia cere eforturi din partea ambelor părți.
Când a fost soțul tău atent cu tine ultima oară?”
Ce e?
- Nu zic bine? - Ba da.
Dar poate că cititoarele tale nu gândesc atât de progresist.
Nu ești la New York, dră LeVeaux. Dacă publici acel sfat, o să faci vâlvă.
Bine! Poate de asta are nevoie orașul.
Aș vrea să văd și eu un bărbat făcând o zi treburile unei femei.
Sunt perfect de acord, dar poți fi mai temperată în sfaturi.
Doamnă Ramsey... Când s-a întâmplat ultima oară ca dl Ramsey
să te îmbrățișeze și să spună că te iubește?
Când te-a sărutat ultima oară pasional de te-au trecut furnicături?
- Poftim? - E o întrebare simplă.
- Când ți-a sucit capul ultima oară? - Nu se cuvine să vorbim despre așa ceva.
Florence, cum poți spune asta? Normal că ar trebui să vorbim. Noi toate!
Sunt destule subiecte interzise pe lume.
Dragostea între soț și soție nu trebuie să se numere printre ele.
Să vedem...
„Dragă Mary Rose...
Soțul meu sforăie așa de tare, încât abia pot dormi noaptea.
Sunt așa de obosită, încât ieri am adormit hrănind porcii.
Sunt la capătul puterilor. Ce să fac?”
Myra Jensen, biata de ea!
Dră Thatcher?
Dră Thatcher!
- Da, Patrick. - Nu pot să dorm.
N-ai dormit bine nici ieri.
Probabil că ești foarte obosit. Ești îngrijorat de ceva?
Mi-e frică de întuneric.
Și eu mă temeam de întuneric.
- Nu te cred. - Ba da!
Când aveam vârsta ta, îl puneam pe tata să verifice dulapurile,
să caute după ușă și sub pat.
- A găsit vreodată ceva? - Nu. Știi de ce?
Pentru că totul era în mintea mea.
Tata spunea că am imaginație bogată.
Înseamnă că și tu ești la fel.
Când te mai temi,
folosește-ți imaginația și gândește-te la ce te face fericit.
Eu îmi imaginam că stelele de pe cer sunt ochii oamenilor din rai.
Mă vegheau și mă ocroteau.
Cred că și pe tine te ocrotesc.
N-am fost niciodată...
...atât de frântă de oboseală.
Te-ai descurcat cu Patrick.
Ai auzit ce spuneam?
Din Hamilton în Hope Valley, apoi într-o gospodărie...
De te-ar vedea acum ai tăi!
Și eu zic că m-am descurcat bine azi, mersi.
Așa e.
Părea floare la ureche pentru tine.
Unde ai învățat atâtea?
Unchiul meu avea o fermă în est. Ne-a luat la el după moartea tatei.
I-a dat mamei timp să jelească.
Era locul perfect ca doi băieți să dea de bucluc.
Munceam din greu, dar ne plăcea.
Unchiul mi-a oferit mie ferma.
De ce n-ai acceptat-o?
Nu era menirea mea.
- Cum ai știut? - Pur și simplu.
Îmi place munca asta. Lărgește orizonturile.
E lucru rar în zilele noastre.
Nu știu. Poate...
Poate că, într-o zi, voi avea ferma mea.
O casă veche...
Rouă în iarbă, dimineața m-ar trezi cântatul cocoșului...
Copiii ar fugi pe scări...
M-aș cuibări lângă foc cu persoana iubită...
Elizabeth?
- Tu ești omul cel nou? - Da.
Ce ai adus?
Aud că ești de ajutor.
Pot ajuta și mai mult. Lucrezi pentru frații Crenshaw.
Vreau să le ofer niște oportunități.
- Sunt niște riscuri, dar... - Și câștigul e pe măsură.
Nu e suma convenită.
Primești restul dacă astea chiar sunt ceea ce susții tu.
Promit că nu vom avea mereu atâta treabă.
Eu promit c-o să-ți plătesc farfuriile sparte.
- Nu e nevoie. - Ba da.
Nu vreau să fiu o povară. Ai fost foarte mărinimoasă.
Să-ți arăt ceva!
Ce anume?
A fost a lui Peter.
Adora baseballul. Juca zilnic pe stradă, cu prietenii lui.
A spart trei geamuri cu mingea.
Îl certam și i-o luam.
Trebuia să-l fi lăsat să spargă câte geamuri voia.
Doar pe el îl aveam pe lume și acum nu mai e.
Aș că poți sparge oricâte farfurii vrei, Clara.
Acum tu ești tot ce am pe lume.
Bună dimineața!
Nu mi-am făcut treburile? Îmi pare rău.
Nu-i nimic. Stai jos! Îți prepar micul dejun.
Poftim... Știam că ai nevoie de somn.
- Cum ai dormit? - Buștean.
- Mulțumesc că m-ai ajutat. - Cu plăcere, Patrick.
- Bună dimineața! - Bună!
- Cineva a avut treabă în zori. - Voiam să fiu sigur că aveți lemne.
Pare arhisuficient.
Ai dormit bine?
Podeaua din hambar e mai moale decât patul din arest.
- Îmi pare rău. - Aveam de ales?
Nu.
Mai trec pe aici după-amiază.
- Nu e nevoie. - Știu.
- Stai liniștit, o ajut eu cu toate. - O să țin minte.
Mulțumesc, Jack.
- Cu plăcere. - Pentru tot.
Iată-i că vin!
Știi ce-i bine cu cherestegiii? Că sunt mâncăi.
- Îți mulțumesc pentru aseară. - Clara, n-ai pentru ce.
Ți-am cusut ăsta.
Clara, e superb!
- Când l-ai făcut? - Azi-noapte.
Aveam remușcări că ți-am distrus șorțul.
Ce frumos e cusut! Unde ai învățat să coși așa?
- E pasiunea mea. - E mai mult decât atât.
Clara, n-ai vrea să te faci croitoreasă?
Gowen!
- Trebuie să vorbim. - Cu ce te pot ajuta?
Am primit o telegramă de la Ken MacLean.
Compania feroviară va construi noua linie la 300 m est de locul prospectat de noi.
- E vreo problemă? - Nu-i terenul meu.
Asta e o problemă.
Care va deveni una mare dacă aflu că terenul e al tău.
Compania feroviară nu e a mea. Ea hotărăște pe unde trece linia.
Știi că terenul meu era perfect. Cineva a vorbit cu Ken.
Mai știi că ți-am zis că vei avea nevoie de mine?
Poate că a sosit acea zi.
Dacă vrei să mai vorbim, fă programare la dna Ramsey.
- Doamna Ramsey lucrează pentru tine? - Am angajat-o ca secretară.
Mi-a fost de mare ajutor. Știe să dactilografieze!
- Ați terminat? - Da, bucătăria e curată.
- Am hrănit porcii. - Bravo!
- N-ai muls prea mult lapte. - Gertrude n-a cooperat.
- I-ai ținut coada în jos? - Da.
- Ți-ai încălzit mâinile? - Nu știam că așa trebuie să fac.
- Da, nu-i plac mâinile reci. - O să țin minte.
Uite, e tata!
Bun venit acasă, dle Harper.
- Cum s-au purtat? - Minunat.
M-au ajutat la treburi. Să fii mândru de Patrick!
- A dormit bine azi-noapte. - Mă bucur.
Sper c-a rămas ceva de mâncat!
Ascultă! M-a privit în ochi și a zis că n-are nicio legătură,
dar știu că nu e așa.
Unii din oraș cred ca Gowen l-a făcut pe fostul primar să plece.
Ești printre ei?
De ce și-ar fi dat demisia subit ca să se facă comis-voiajor?
- Cum scăpăm de el? - „Noi”?
Doar nu crezi că e omul potrivit să conducă orașul.
Nu va fi simplu.
Îți va face zile negre.
- A făcut-o deja. - Îți trebuie dovezi. Martori.
Sau scrie o petiție, să obții semnături pentru vot.
Voi face orice e nevoie.
Lee...
Ești pregătit să pierzi tot ce ai realizat?
Nu voi pierde nimic dacă-mi aperi tu spatele.
Da?
Hai!
Mulțumesc.
- Sincer, sunt cam dezamăgit. - De ce?
Nu-ți mai trebuie lecții de călărie.
Nu înseamnă că n-o să le cer.
Sunt mândru de tine.
Te-ai descurcat cu copiii dlui Harper.
Mulțumesc.
- Să-ți spun drept, mă simt cam vinovată. - De ce?
M-am oferit și din niște motive egoiste.
- E greu de explicat. - Cred că înțeleg.
De când suntem mici, lumea nu ne crede în stare de anumite lucruri.
Trebuie să arătăm că nu e așa.
Eu zic că mă concentrez prea mult asupra viitorului meu.
Pierd din vedere lucrurile importante de sub nasul meu.
În final, cum se apropie începerea noului an școlar,
vreau să vă reamintesc să vă uitați în cărți, nu pe fereastră.
Duminica aici e casa Domnului, dar altfel e școala drei Thatcher.
Și am auzit că nu-i de glumit cu ea.
Așa că fiți cuminți! Și bine ați revenit!
Frumoasă cuvântare, pastore!
Nu-i cea mai reușită, dar mersi, Abigail.
Bine ai revenit! Mă bucur că s-a rezolvat cu nora ta.
M-a ajutat mult faptul că e acum cu mine.
Mă întorc la cafenea. Am multă treabă.
Am auzit că ai mâncare excelentă. Trebuie să o gust și eu.
Chiar te rog!
Bună dimineața!
- Bună! - Ai venit să-ți admiri roadele muncii?
Ți-am adus un cadou.
- Ce drăguț! - Bună, dră Thatcher!
Nellie, Patrick! Mă bucur să vă văd. Totul e bine acasă?
- Da. Dar am rebotezat-o pe Gertrude. - Văcuța?
- Acum îi zicem „Lizzy”. - Lizzy?
E prima vacă pe care ai muls-o, deci trebuie să-ți poarte numele.
Vino, Patrick!
Lizzy. Sună bine.
Desfă cadoul!
Ți-am comandat un clopoțel, încă n-a sosit.
Te vei descurca cu ăsta între timp.
- O talangă? - Da.
Pentru că ești bună gospodină.
Dră Thatcher, încep orele. N-ar trebui să...
- Bine ați revenit! - Bună dimineața, dră Thatcher!
Bună dimineața, dră Thatcher!