Tidigare på When Calls the Heart:
Jag är hans fru. Nora Avery.
-Du ljög för mig. -Du känner inte till allt!
-Varför fungerade det inte mellan oss? -Rosie.
Clara... Du är fri nu.
Jag skulle tycka om ifall du följde med mig hem.
-Ni är ett stiligt par. -Han är en av mina favoritpersoner.
-Det är så roligt att vara tillbaka! -Vi är glada att du är tillbaka.
Du måste berätta allt om Hamilton.
Jaha...
Det var underbart att träffa mina systrar, föräldrar och vänner.
Din mamma var visst sjuk? Hur mår hon?
Mycket bättre, tack.
Jag är glad att du är tillbaka i tid för skolstarten.
-Jag vet att barnen ser fram emot det. -Gör de?
Jag har saknat dem så mycket. Er allihop.
Men jag förmodar att det är någon ni saknade i synnerhet.
Miss Thatcher är nog upptagen resten av kvällen. Ska vi?
VÄLKOMMEN HEM
-Jag har letat efter dig. -Jag kom just tillbaka från Rock Creek.
Jag är glad att se dig.
Detsamma.
-En dans till. -Nej.
Det sa du för tre danser sedan och nu är jag törstig.
-Kan jag få något att dricka? -Jag med. Tack.
Vem är kvinnan Jack pratar med?
Det är Elizabeth. Fröken populär. Vår kära lilla skolfröken.
Anar jag en viss svartsjuka?
Var inte fånig. Jag har aldrig varit svartsjuk på en annan kvinna.
Jaså? Jag vet inte.
MODIG POLIS RÄDDAR SKÅDESPELERSKA
Du och Jack verkar vara goda vänner.
-Vem är svartsjuk nu? -Jag har aldrig varit svartsjuk.
-Jag är bara intresserad av historien. -Det är precis vad det är.
Okej.
Alla måste älska Elizabeth. Vilket välkomnande!
Det här är ditt hem också nu, Clara. Jag är glad att du kom hem med mig.
-Det är en ny, fräsch start. -Jag hoppas det.
Tack för att du gav mig ett jobb på kaféet.
Det finns ingen jag hellre skulle jobba jämte varje dag.
-Varsågod. -Tack.
Mr Coulter berättade just att hans sågverk öppnar imorgon.
Vårt sågverk. Det tillhör alla i stan.
-Inklusive mig? -Särskilt dig.
Den första brädan vi sågar imorgon blir din.
Där ser man! En egen bräda!
Jag är så hedrad. Jag älskar den här sången! Bjud upp mig, Lee!
Rosemary... Vill du dansa?
-Få se nu... Ja! -Okej.
-Trevligt att träffas. -Detsamma.
-Han verkar intressant. -Ja, han är en bra man.
Och svag för Rosemary?
Han kan inte ha varit så förtjust när den modige polisen räddade henne.
-Ja, angående det, Elizabeth... -Jag retas.
Jag har lärt mig att ta allt den kvinnan säger med en nypa salt.
Ska du inte bjuda upp mig?
Nej.
Ta en promenad med mig.
-Fortsätt blunda. -Ja.
Okej. Nu kan du titta.
Åh, Jack!
Det blir klart i tid till skolstarten. Vad tycker du?
Tycker du om det?
-Är det ditt verk? -Jag fick hjälp.
Det är underbart.
Välkommen hem.
Bestick till vänster, servetter till höger.
Jag dukar borden en halvtimme innan vi öppnar.
-Inga problem. -Bra.
Dagens meny är enkel. Grillad kyckling och fläskstek.
Ingen sötpotatis.
Jason Campbell kommer att fråga. Påminn honom om att tjälen var sen.
-Ingen sötpotatis. -Det blir hektiskt första timmen.
-Fyll kaffekopparna, så gnäller de inte. -Ingen potatis. Fyll på kaffet.
Då lämnar jag det här i dina kapabla händer.
Just ja, och fredag är löningsdag.
Du behöver inte betala mig. Du har redan gjort så mycket.
Clara... Vart du än går, låt inte folk utnyttja dig.
Kom ihåg det.
En färdig, tusen kvar.
Ta den till saloonen.
-Gowen! Du är precis i tid. -För vad då?
Trots dina bästa ansträngningar är sågverket i gång.
Det där är vår första bräda.
Gratulerar.
Låtsas inte vara glad. Du har tvingat på mig avgifter
och dränkt mig i pappersarbete.
Jag är bara intresserad av stadens bästa.
Du är bara intresserad av dig själv. Men det angår inte mig.
För jag ska göra mer för staden än du har gjort. Sågverket är bara början.
Godmorgon!
Så konstapel Thornton visade dig den nya skolan?
-Vilket underbart jobb han har gjort. -Du anar inte!
Den mannen spikade som om han var Noak och byggde arken.
Han ville bli klar innan du kom hem.
Godmorgon, mina damer!
-Godmorgon, konstapeln! -Godmorgon!
-Kyligt idag, inte sant? -Det är det.
-Mr Harper! Vad för er till staden? -Mina damer. Ursäkta att jag stör.
Jag är i knipa, mrs Blakeley. Jag hoppas ni kan hjälpa mig.
Naturligtvis. Bara jag kan.
Min bror har blivit sjuk och han har en ranch söder om Jameson.
Jag måste hjälpa honom för en dag.
Jag hoppades att ni kunde se till barnen medan jag är borta.
Nellie kan sköta sysslorna och Patrick gör sitt bästa
men det skulle känna bättre om någon passade dem.
Jag skulle gärna hjälpa till, men jag måste ta min yngsta till doktorn i Buxton.
PERSONAL SÖKES
Jag förstår. Tack.
Jag kan göra det!
Är ni säker, miss Thatcher? Det är mycket att ta på sig.
Mr Harper. Jag kanske växte upp i staden, men nu är jag en Hope Valley-kvinna.
Dessutom har jag Nellie och Patrick till hjälp.
Det gäller ju bara en dag.
-Tack, jag uppskattar det. -Så gärna!
Du kanske kan titta till henne?
Det behövs absolut inte!
Konstapel Thornton är för upptagen för att se efter mig.
Inte sant?
Lutningen och geologin ser bra ut.
En perfekt plats för ett järnvägsspår.
Perfekt. Jag får beställningar till höger och vänster.
Jag kan fylla tre vagnar i veckan.
Järnvägen drar in pengar och jag behöver inte köra timret med lastbil.
-Kan du garantera beställningarna? -Det tror jag nog.
Och tänk på vad järnvägslinjen skulle betyda för folket i Hope Valley.
Tåg in och ut varje vecka. Det är vad staden har väntat på.
Jag måste tala med chefsingenjören först, men jag kan inte se några problem.
Goda nyheter är de bästa nyheterna. Drink?
-Vi har lite mer arbete. I eftermiddag. -Kör till. Och Ken?
Det här får stanna mellan oss tills vidare.
-Jag förstår. -Utmärkt. Tack.
Vad mer? Jo, akta grinden till hönshuset.
Den tenderar att falla upp om man inte haspar.
Tro mig, du vill inte vakna med hönorna utspridda överallt.
-Nej, naturligtvis inte. -Mata djuren, bara.
-Barnen hjälper dig med resten. -Inomhussysslorna, pappa?
Just ja, det blir kallt på natten. Tänd brasan direkt på morgonen.
-Vilken tid? -Fyra duger bra.
-Fyra på natten? -Kom ihåg att låsa när ni lägger er.
Prärievargarna tror att de är husdjur ibland.
-Prärievargar? -Ja, men de kan inte bryta sig in.
Om det är låst.
Ni kanske vill byta om till något ni är mindre rädd om.
Åh, det här blir säkert bra.
Som ni vill. Var snälla nu, ungar!
Tack ska ni ha, miss Thatcher.
-Ha en säker resa nu. -Tack.
MissThatcher?
Miss Thatcher!
Mår ni bra?
-Vad gör ni uppe? -Klockan är fyra. Vi går upp då.
Redan?
-Ska vi äta frukost? -Vi har sysslor först.
Jaha, ja.
-Vilka sysslor? -Vi börjar med att mocka.
-Vad betyder det? -Vi städar efter korna och hästarna.
-Städar vad? -Ni vet.
Dyngan.
Så där! Det var ju inte så farligt.
Allt bra, Patrick?
-Jag sov inte så gott. -Varför inte?
Jag är inte van vid att pappa är borta.
En god, varm frukost kanske gör susen.
-Vad? -Det är två spiltor kvar.
-Vart ska ni? -Jag måste göra i ordning brödet.
-Och jag måste hämta ägg att äta. -Men...
Jag sa att jag hade erfarenhet. Jag skrev min egen enmansföreställning.
Det hette Allt är rosigt.
Den handlade om att vara en framgångsrik kvinna inom teatern.
Jag var underbar och fick strålande recensioner.
-Vad ska du skriva om för tidningen? -Det är vansinnigt spännande.
Mr Bolt har gett mig det eftertraktade ansvaret för frågespalten.
Det är det senaste i London och New York.
Vad för sorts frågor?
Utseende, hjärtefrågor, bjudningar... Den sortens saker.
Jag ska skriva en spalt varje vecka och den ska heta "Fråga Mary Rose".
Det är en pseudonym. Alla de stora spaltskribenterna har en.
Mary Rose? Subtilt.
Säg vad du tycker. Jag behöver förstås skriva i lugn och ro
men mina läsare måste kunna leverera sina brev.
Jag tänkte mig en låda utanför tidningen...
Och du tror att kvinnorna i Hope Valley kommer att lyssna på dig?
Javisst. Varför inte?
Mitt liv handlar om glamor och romans. Att jag inte kom på det här tidigare!
-Åh nej! Pajen! -Kära nån.
Sist det pratades järnväg sa borgmästaren att depån skulle ligga öster om stan.
Jag visade representanten vad jag tänkte mig.
-Han verkade rätt imponerad. -Bra.
-När ska spåren börja dras? -Jag ska träffa honom senare.
-Lycka till. -Tack.
-Lite påtår, mr Coulter? -Ja tack. Hur går det nya jobbet, Clara?
Det går riktigt bra, tack.
-Låt mig. -Det går bra.
-Ursäkta. -Nej, det gör inget.
Problem?
Jag hällde kaffe i konstapel Thorntons hatt.
-Vill ni ha grädde och socker också? -Det är nog bra så här.
-Ursäkta mig. -Tack, Abigail.
Förlåt att jag ställde till det.
-Olyckor händer. Tänk inte mer på det. -Jag förstörde ditt förkläde.
Så du är inte så bra på att servera.
-Vi hittar något annat åt dig att göra. -Som vad då?
-Kan du laga mat? -Jag har gjort det ibland.
Vi provar. Då behöver du inte oroa dig...
-...över kundkontakten. -Javisst.
Okej. Snygga till dig så sätter vi igång.
BARBERARE
SELDON
-Mr Gowen? Har ni ett ögonblick? -Javisst, mrs Ramsey.
Jag hör att er man är ute och säljer spisar?
Isskåp, ja.
Det måste vara ett stressigt arbete.
Jag är inte här för att prata om min man.
Jag hörde mr Coulter prata på kaféet.
Jag kan ha användbar information.
Vad för information?
Om jag lärde mig något som borgmästarens fru
så är det att aldrig ge bort något gratis.
Jag vet inte vad jag kan erbjuda er, men om informationen är användbar
kanske vi kan hjälpa varandra.
Kom igen!
Du gör fel.
-Jag sa ju att du inte behövde komma. -Låt mig hjälpa till.
-Jag tror den är trasig. -Ta tag i handtaget.
-Är det här nödvändigt? -Ja.
Böj på knäna. Sedan lyfter du den hela vägen upp.
-Du menar ner? -Upp.
Hela vägen ner.
Så där ja. Igen.
Och du pumpar vatten. En gång till.
Ja! Bra.
Det här är ett nytt bottennapp.
Jag kunde inte ens pumpa vatten.
Ingen sa att livet i torpet är lätt.
Jag vet, men jag trodde inte att det skulle vara så här.
Då passar det nog inte att berätta att jag fick telegram från mr Harper.
Han är försenad en dag.
-En dag till? -Det är därför jag vill hjälpa till.
Jag kan inte be dig om det.
Det var bättre.
Du kan väl gå in och börja med middagen så sköter jag saker härute?
-Tack, Jack. -Ingen orsak.
Mr MacLean.
-Mr Gowen. -Det var länge sedan.
-Vad för er till Hope Valley? -Det gällde järnvägen.
-Så ni är den nya borgmästaren? -Det stämmer.
-Gratulerar! -Tack.
Vi har mycket att prata om. Ska vi ta en drink?
Jag måste tyvärr till Buxton senare i eftermiddag.
En drink.
Jag ordnade ju ert första jobb på järnvägen, inte sant?
Kör till.
Vad är det här, miss Thatcher?
Det är en nyttig grönsaksgryta. Tycker du om den?
Konstapeln?
Den går knappast att jämföra med din panerade biff.
Väldigt roligt.
Jag kan nog äta lite till.
-Nora. Vad gör du här? -Är du förvånad, Bill?
Jag letade efter dig på stationen och en konstapel sa att du åt här.
Vi måste prata.
-Jag träffade Abigail Stanton. -Jag hörde det.
Hon hade fräckheten att säga att du inte bar din vigselring när ni träffades.
Hon påstår att hon inte visste att du var gift.
-Nora... -Hon ljög, men mig lurade hon inte.
-Allt hon sa var sant. -Snälla, skydda henne inte Bill.
Det var säkert svårt att motstå hennes charm.
-Hon är väldigt attraktiv. -Det här handlar om dig och mig!
Varför är det här så viktigt nu?
Vad menar du?
När Martin dog förändrades saker mellan oss. Har du glömt?
-Det var en svår tid för mig. -Ja, för oss båda.
Men du gav dig av. Under två år visste jag inte var du var.
Jag trodde inte jag skulle se dig igen.
När jag hittade dig... Var var du, Nora?
-Jag åkte till min pappa. -Ja.
Du ville inte ens se mig.
Varför? För att du vet likaväl som jag
att utan Martin fanns inget skäl för oss att vara tillsammans.
Jag förstår att det var svårt när jag åkte.
Men jag mår bättre nu och tror att vi kan försöka igen.
Jag försökte vara en bra make.
Men utan Martin... Jag kan inte låtsas längre.
Min pappa frågade efter dig.
-Hur är det med Jonas? -Han var ganska sjuk.
-Jag hörde det. -Men han mår bättre nu...
...och jag vet att han vill träffa dig.
Säg åt honom...
...att jag hälsar på när jag är klar med fallet jag jobbar på.
Det vore underbart. Vi kan äta middag.
-Nora, jag... -Han blir så glad.
-Nora... -Det är bäst jag går.
-Pappa väntar. -Det blir ingen middag.
Bara ett besök hos Jonas.
Det blir underbart att ha dig där.
Då kan vi prata mer om framtiden.
Tack, Bill.
Tack så mycket. Ha en trevlig kväll.
"Kära Mary Rose.
Min man och jag har varit gifta i två underbara år.
Han arbetar hårt för att ta hand om familjen.
Men ibland är han frånvarande. Jag vet inte vad jag ska göra.
Hur kan jag fylla hans behov? Jag vill bara att han är lycklig. Snälla hjälp."
Åh, Margaret Burns. Jag hade högre tankar om dig.
Ska de inte vara anonyma?
Vem skulle annars fråga något sådant?
Kära lojala läsare, tack för ert brev.
Äktenskapet kräver ömsesidigt deltagande.
När tänkte er man senast på era behov?
-Va? Har ni invändningar? -Inte alls.
Men läsekretsen kanske inte är redo för så progressiva tankar.
Det här är inte New York, miss Leveaux. Om det där trycks blir det rabalder.
Bra. Staden kanske behöver lite rabalder.
Jag skulle vilja se en man ägna en dag åt att göra allt en kvinna gör.
Jag håller med, men ni kanske ska gå varsamt fram med spalten.
När tog mr Ramsey er senast i famnen och sa att han älskade er?
När kysste han er senast så djupt att det kittlade i hela kroppen?
-Det må jag säga! -Det är en enkel fråga.
När gjorde han er senast andlös?
Vi bör nog inte prata om det här.
Det var det värsta jag har hört!
Det är klart att vi bör prata om det.
Det finns tillräckligt många tabubelagda ämnen i världen.
Romantik mellan en kvinna och hennes man bör inte vara ett av dem.
Nu ska vi se.
"Kära Mary Rose.
Min man snarkar så högt att jag knappt kan sova.
Jag är så trött att jag somnade när jag matade grisarna.
Jag är rådlös. Vad ska jag göra?"
Stackars Myra Jensen.
Miss Thatcher?
-Ja, Patrick. -Jag kan inte sova.
Du sov inte så gott igår.
Du måste vara väldigt trött. Är du orolig över något?
Jag är mörkrädd.
Det brukade jag också vara.
-Det tror jag inte! -Jo då!
När jag var i din ålder tvingade jag min pappa att kolla i garderoberna
och bakom dörren och under sängen.
-Hittade han något? -Nej. Och vet du varför?
För att det fanns härinne.
Pappa brukade säga att jag hade en underbar fantasi.
Det måste betyda att du också har en underbar fantasi.
Så nästa gång du blir rädd
vill jag att du använder fantasin och tänker på något som gör dig glad.
Jag brukade föreställa mig att stjärnorna var människorna i himlens ögon
och att de vakade över mig så jag var trygg.
Jag tror att de vakar över dig med.
Jag har aldrig varit... riktigt så här utmattad i hela mitt liv.
Vad duktig du var med Patrick.
Jaså, det hörde du?
Från Hamilton till Hope Valley till torpet...
Om de kunde se dig nu.
-Jag tycker att jag klarade mig rätt bra. -Det gjorde du.
Du tog allt med ro.
Hur lärde du dig allt?
Min farbror hade en ranch i öst och när pappa dog flyttade vi dit.
Det gav mamma tid att sörja.
För två små pojkar fanns det ingen bättre plats.
Det var hårt arbete, men vi älskade det.
Min farbror ville ge mig ranchen.
-Varför sa du nej? -Det var inte mitt kall.
-Hur visste du det? -Jag bara visste.
Men jag älskar den här sortens arbete. Det ger mig perspektiv på tillvaron.
Jag vet inte...
En dag kanske jag skaffar en egen gård.
Ett gammalt hus...
...dagg i gräset och en tupp som gal på morgonen.
Barn som springer omkring.
Att få sitta framför en varm brasa med någon jag älskar.
Elizabeth?
-Så du är den nye mannen? -Det stämmer.
Vad har du?
-Jag hör att du har varit hjälpsam. -Jag kan vara mer hjälpsam.
Du jobbar för bröderna Crenshaw.
Jag känner till en del möjligheter som kan intressera dem.
Det är riskabelt, men som det sägs...
-...ju större risk... -Desto större belöning.
-Det här är inte summan vi kom överens om. -Du får resten om de här är vad du säger.
De flesta dagar är inte så jäktiga.
Jag ska betala för porslinet jag hade sönder.
-Det behövs inte. -Jo.
Jag vill inte vara en börda när du är så generös.
Får jag visa dig något?
-Vad är det? -Den var Peters.
Han älskade baseboll. Han spelade med sina vänner varje dag.
Han krossade tre rutor med den här bollen. Jag skällde på honom och tog den.
Jag skulle ha låtit honom krossa så många rutor han ville.
Han var min familj... och nu är han borta.
Så du får ha sönder så mycket porslin du vill, Clara.
För du är min familj nu.
-Godmorgon! -Missade jag sysslorna?
-Förlåt. -Det gör inget.
Sätt dig ner. Jag har lagat frukost.
Varsågod. Du behövde vila. Har du sovit gott?
Väldigt gott. Tack för hjälpen.
Varsågod, Patrick.
-Godmorgon! -Godmorgon!
Någon har visst hållit igång.
Jag ville att ni skulle ha nog ved...
-...innan jag måste åka. -Det ser ut att räcka.
Har du sovit gott?
Golvet i ladan är mjukare än min säng på häktet.
-Jag beklagar. -Fanns det något alternativ?
-Nej. -Jag kommer tillbaka i eftermiddag.
Det behövs inte.
-Jag vet. -Jag kan hjälpa henne med allt.
Det är bra att veta.
Tack, Jack.
-Varsågod. -För allt.
Här kommer de. Det fina med skogshuggare? De äter mycket.
-Jag ville säga tack för igår kväll. -Inte behöver du tacka mig, Clara.
Det här är till dig.
Det är jättefint!
-När gjorde du det? -Igår kväll.
Jag skämdes över förklädet jag förstörde.
Det är ju fantastiskt hantverk!
-Var lärde du dig sy så här? -Det är bara en hobby.
Det är nog mer än så. Har du någonsin tänkt bli sömmerska?
Gowen!
-Du och jag behöver prata. -Hur kan jag stå till tjänst?
Jag fick precis telegram från Ken MacLean.
Järnvägsbolaget verkar vilja bygga sidospåret.
Nästan 300 meter öster om området vi tittade på.
-Problem? -Jag äger inte rättigheterna.
Det är ett problem.
Det blir ett ännu större problem om jag upptäcker att ni äger marken.
Jag äger inte järnvägsbolaget. De bestämmer var de ska dra spåret.
Min mark var perfekt och det vet ni. Någon fick Ken att ändra sig.
Jag sa att ni kanske skulle behöva min hjälp en dag.
Den dagen kanske har kommit.
Vill ni diskutera saken vidare får ni boka ett möte...
-...med mrs Ramsey. -Jobbar hon för er?
Jag har anställt henne som borgmästarens sekreterare.
Hon har varit mycket hjälpsam. Hon kan till och med skriva maskin.
-Är ni klara redan? -Ja, köket är rent.
-Och grisarna är utfodrade. -Vad bra.
Det blev visst inte så mycket mjölk.
-Gertrude samarbetade inte. -Höll ni ner svansen...
-...som jag sa? -Ja.
-Värmde ni händerna först? -Jag visste inte att man skulle det.
-Ja, hon gillar inte kalla händer. -Jag ska komma ihåg det.
Titta! Pappa!
Välkommen hem, mr Harper!
-Hur var barnen? -Underbara! De hjälpte till med allt.
Ni skulle vara väldigt stolt över Patrick. Han sov gott igår.
Det låter bra. Jag hoppas ni har lite frukost kvar.
Han såg mig i ögonen och sa att han inget hade med saken att göra
men det vet jag att han har.
Det finns de som tror att Gowen hjälpte till...
-...att bli av med dem gamla borgmästaren. -Gör du?
Varför skulle Ramsey annars säga upp sig så plötsligt och börja sälja frysskåp?
-Hur blir vi av med honom? -"Vi"?
Du tycker väl inte att han är rätt person att styra Hope Valley?
Det blir inte lätt.
-Han kommer att göra livet svårt för dig. -Det gör han redan.
-Du behöver bevis. -Okej.
Folk som vill vittna mot honom. Eller så startar du en namninsamling...
-...för att hålla omröstning. -Vad som helst.
Lee...
Är du beredd att förlora allt du har jobbat så hårt för?
Jag förlorar ingenting så länge du stöttar mig.
Ja?
Kom igen!
Tack.
-Ärligt talat är jag lite besviken. -Varför det?
Du behöver inga fler ridlektioner.
Jag kanske vill ha dem ändå.
Jag är stolt över dig.
Du hjälpte verkligen familjen Harper.
Tack.
-Ärligt talat känner jag mig lite skyldig. -Varför det?
Delvis erbjöd jag mig nog av själviska skäl.
-Det är svårt att förklara. -Jag tror att jag förstår.
Från och med att vi är små antar andra att vi inte klarar vissa saker.
Ibland måste vi motbevisa dem.
Ibland tänker jag så mycket på framtiden
att jag glömmer det viktigaste mitt framför näsan på mig.
Till sist vill jag påminna er alla inför terminsstarten
att titta på böckerna och inte ut genom fönstret.
Det här kanske är Guds hus på söndagar, men det är miss Thatchers under veckorna.
Jag har hört att ingen törs bråka med henne.
Så var snälla nu. Välkomna tillbaka!
Det var ett fint tal, pastorn.
Kanske inte mitt bästa.
-Men tack, Abigail. Välkommen tillbaka. -Tack.
Vad roligt att allt löste sig med din svärdotter.
Ja, det är en sådan tröst att ha henne här.
Det är bäst att jag återvänder till kaféet. Det är mycket nu.
Jag hör att maten är utmärkt.
-Jag måste komma och smaka på den. -Gör det.
Godmorgon, pastorn!
-Hejsan! -Här för att njuta av ditt verk?
-Jag har med en present. -Vad rart av dig!
Hej, miss Thatcher!
Nellie, Patrick! Så roligt att se er.
-Är allt som vanligt hemma nu? -Ja. Men vi bytte namn på Gertrude.
-Er ko? -Ja. Vi kallar henne Lizzy.
Lizzy?
Eftersom hon var den första ko ni mjölkade fick hon sitt namn efter er.
-Kom nu, Patrick! -Lizzy. Det låter fint.
Öppna din present.
Jag beställde en skolklocka, men den har inte kommit än.
Den här kanske duger under tiden.
-En koskälla? -Ja.
För att hedra dina bedrifter på torpet.
Nu börjar skolan snart. Borde du inte...?
Välkomna tillbaka!
-Godmorgon, miss Thatcher! -Godmorgon!
Undertexter: Maria Fredriksson