I tidligere afsnit:
Jack, jeg modtog lige dette telegram.
Tom og Julie har været i et biluheld.
Sygeplejerske Carter, det er min bror.
Hr. Avery.
Jeg ønsker Dem held og lykke med det hele.
Jack, hvad sker der?
Jeg er ikke sikker.
Jeg talte med hans læge.
Han sagde, at der ikke var grund til, at han bliver her længere.
Kan du finde på noget?
Som hvad?
-Midlertidig sindssyge? -Og få ham indlagt?
Det kunne virke. Har familien lidt af det?
Kun, hvad gælder kvindfolk.
Hvis I to taler om mig, vil jeg høre, hvad I siger.
Jeg siger bare, at det bliver dejligt, når du kommer ud.
Det første, vi vil gøre,
er at få noget at spise. Ikke for noget, men maden her er frygtelig.
Vi er kendt for den.
Først skal vi overtale hr. Thatcher til ikke at rejse sigtelse.
Hvordan gør vi det?
Det er en god begyndelse, at du får et job udenbys.
Og det ville hjælpe, hvis du ikke så Julie.
Min onkel er sjakbajs ved et stenbrud i Fort McNeil.
De har altid brug for mandskab. Jeg kunne lægge et godt ord ind for dig.
Sikken god idé. Du skal end ikke tænke på at diskutere det med mig.
Det ville jeg heller ikke.
-Det er en god idé. -Synes du?
Jeg har haft nok ballade her.
Det lyder fint at starte på en frisk.
Jeg må indrømme, jeg er overrasket.
Måske har slaget i hovedet banket en smule fornuft i mig.
I ser nu på en ny mand.
Jeg kontakter min onkel.
Når nu dette er min afskedsmiddag, betaler du vel?
Florence? Er alt vel?
Jeg kan...
Jeg kan ikke længere.
Undskyld. Hvilket?
-Jeg er ikke skabt til det her. -Skal jeg give dig noget at drikke?
Jeg drikker ikke, men måske begynder jeg.
-Åh, nej. Er det noget med børnene? -Mener du de små uhyrer?
-Hvor er de? -Til frokost.
Men er klokken ikke ti?
Hvem holder styr på det?
Så, så, Florence.
Så galt kan det da ikke være. Det er bare børn.
Jeg vender aldrig tilbage.
Aldrig.
Hvad med stykket til stiftelsesdagen?
De må finde en anden instruktør til de små forbrydere.
Din stakkel. Bare rolig. Jeg har en idé.
På grund af min faglige erfaring kan jeg overtage stykket.
Også børnene? Vil du også overtage lærerjobbet?
Ja, da. Hvorfor ikke? Jeg elsker børn.
Det kommer du dig over.
Men jeg kan ikke begynde med det samme.
-Jeg har en deadline. -Det er i orden.
Efter frokost sender jeg dem hjem.
Undskyld mig.
Hej, Florence. Rosemary, se her.
Hvor er den tung.
-Er den ægte? -Selvfølgelig. Det er ægte guld.
-Hvad er det? -Det er et jernbanesøm.
Det bankes ned i træet, der holder skinnerne på plads.
Det er sædvane at bruge et guldsøm, når den sidste skinne lægges.
Jeg bruger denne, når jeg afslutter min strækning.
Jeg tænkte, at vi kunne afholde en lille ceremoni.
-Du kunne hjælpe mig. -Hjertens gerne.
Og mon ikke det kommer på forsiden af avisen?
Storartet.
Julie, luk mig ind.
Øjeblik.
-Hvorfor er døren låst? -Det aner jeg ikke.
-Hvad sker der? -Ikke noget.
Hvad gør alt det tøj så på sengen?
Jeg var blot ved at sortere det, fordi jeg vil donere det.
Vi må tale om det,
-der skete mellem dig og Tom. -Det ved du jo.
Det tror jeg ikke.
Da bilen kørte af vejen, hvem kørte så bilen?
Sikke et underligt spørgsmål. Du ved, jeg ikke kan køre bil.
Måske overtalte du Tom til at give dig lov.
Tror du, jeg ville gøre noget så hensynsløst?
Ja.
-Det er jo latterligt. -Julie.
Kom nu. Vi kommer for sent til at prøve brudepigekjoler.
-Du ved, hvordan Vialo er... -Julie, der er bevis.
Jack fandt det.
Vil du ikke være sød at sige sandheden?
Lov mig, at du ikke siger noget til far.
Ikke et ord.
-Tak. -For du vil selv fortælle ham det.
-Det kan jeg ikke. -Hvorfor?
Så slår han mig ihjel.
Julie, det vigtige er, at du tager ansvar.
Det er ligegyldigt. Far vil blive mere vred, fordi Tom lod mig køre.
Sig, det ikke var Toms skyld.
-Han vil ikke høre efter. -Så få ham til det.
Jeg kan huske, da du konkurrerede mod de der whisky-løbere.
De var tossede. Og det var ti mod én.
Tak, fordi du gør historien bedre end den var, Jonas.
Men jeg mener nu kun, de var fem.
Og du sagde, at oddsene stadig ikke var i deres favør.
Jonas?
Det virker vist.
Jeg har det fint.
Sikke noget.
Jeg troede aldrig, jeg skulle ende sådan.
Du bliver rask igen, før du får set dig om.
Nu må jeg hellere tage mig en lur.
I to har sikkert meget at tale om.
Hvad sagde lægerne?
Han er i bedring.
Men lægeregningerne er så dyre.
Det er ikke din hovedpine.
Det vigtigste er, at du er her.
Nora, vi kan ikke bare fortsætte, som om intet er hændt.
Hvorfor ikke? Fortid er fortid.
Kan du fatte, hvor hårdt det var for mig?
Jeg mistede også en søn.
-Ikke på samme måde, som jeg gjorde. -Jo.
Jeg var der, da Martin blev født.
Jeg holdt ham, da han trak sit første åndedrag og så ham vokse op.
Jeg holdt ham også, da han trak sit sidste åndedrag.
Jeg vil ikke tale om det.
Vi skal tale om det. Først forsvandt Martin, og så gjorde du.
Ved du, hvordan det føltes?
Jeg gjorde det, jeg måtte.
Måske gjorde du det.
Men det var noget, vi skulle gennemleve sammen.
Vi må vist lægge kjolen ind, Julie.
"Vi?" Jeg skal gå med den, og den er rigeligt stram, som den er.
Ellers kan jeg ikke spise noget til receptionen.
Dit humør er vist vendt.
Især for en, hvis liv lå i ruiner for et par timer siden.
Det er jeg kommet mig over.
Er du kommet dig over Tom?
Ja.
Det er jeg. Jeg burde have lyttet til jer.
Da jeg tænkte mig grundigt om, indså jeg, at han ikke var den rette.
Det havde aldrig fungeret.
-Jaså? -Ja.
Faktisk ville jeg spørge dig, om Lionel har nogle fætre.
Sikken en skrækkelig...
Ih, du milde.
Ingen taler sådan.
"Jordens rigdom frembragte rigdom til dalen."
Gud, hvor kedeligt.
Goddag, Lee.
Goddag, Rosemary. Afbryder jeg?
-En velkommen afbrydelse. Sid ned. -Tak. Det gør jeg så.
Hvad laver du?
Jeg forsøger at redde stykket til stiftelsesdagen.
Hvorfor? Hvad fejler det?
Alting.
Sidst de fremførte det...
Dottie Ramsey besluttede sig for en større rolle,
så hun begyndte at tilføje ting...
Så det gjorde resten af byen også.
Hvorfor tror alle, der kan holde en blyant, at de er forfattere?
Jeg må begynde forfra.
Før du gør det, har jeg...
Jeg har noget til dig.
Hvad er det?
Det er en takkegave, fordi du hjalp mig med pokerspillet.
Åh, Lee.
Hvor er den smuk. En firkløver.
Som lykkebringende. Du reddede jo byen.
-Er det en diamant i midten? -Selvfølgelig er det en diamant.
En ægte diamant? Ikke glas?
Tror du, at jeg ville give dig glas i stedet for en diamant?
Jeg kan godt lide ægte diamanter.
Så kunne jeg måske give dig noget endnu finere.
Den her er helt perfekt.
Den er den perfekte form og størrelse.
Den er helt perfekt.
Jeg skal sørge for at bære den til premieren.
Det ville være dejligt.
Hør, Rosemary...
Du og jeg er to alen af ét stykke. Jeg tænkte lige...
Lee...
Jeg har et møde med Molly Sullivan og allerede for sent på den.
Hun er min kostumier.
Jeg har meget specifikke idéer med hensyn til præriehundens kor.
Jeg har pels i tankerne.
Vil du have mig undskyldt?
Ja, selvfølgelig.
Hils præriehundene og antilopen.
Tak for den smukke gave.
Den er virkelig udsøgt.
Velbekomme.
Godt at se Dem igen, betjent.
-I lige måde. -Hvordan har Clara Stanton det?
Godt. Hope Valley bekommer hende vel.
Nå, hvad bringer Dem hid?
Det er svært.
-Må jeg byde på en drink? -Nej, tak.
Husker De, da jeg var her tidligere?
De tilbød mig en belønning for arbejdet, jeg havde udført.
-Ja. Hvorfor spørger De? -Jeg følte ikke, det var rigtigt
at tage imod noget for at have hjulpet fru Stanton. Sådan har jeg det stadig.
Men der er hændt noget. Det er en personlig sag.
Jeg gør mit bedste for at løse det, men...
-De vil vide, om tilbuddet gælder endnu? -Hvis ikke, så er det i orden.
Så vil jeg ikke spilde Deres tid mere.
Vi har haft profit siden den første dag.
Her står alting.
Omkostningerne mindskes nok med den nye strækning,
der fragter forsyninger direkte til byen.
Hvorfor er du så så ivrig efter at sælge?
Fru Stanton og jeg,
vi er uenige om, hvordan caféen skal ledes.
Jeg tænkte, det nemmest blev løst sådan.
Jeg har villet købe Albert Colemans sted i Grover's Corners,
men hans pris var for høj.
Hvis du kommer med et fornuftigt bud, kan vi sikkert slå en handel af.
Jeg holder af at handle med fornuftige folk.
Hvornår kan jeg forvente at få et bud?
Hvis inspektionen går godt, får De et bud i morgen tidlig.
Jeg begynder et nyt foretagende,
så jeg ønsker, at dette sker så hurtigt som muligt.
Livet, ak, det er så trist
Så hæv dit glas og drik din pint
Tom.
Hvad tror du, du har gang i?
Jeg drikker en øl med vennerne.
Du skulle have været med toget
-til Fort McNeil i morges. -Ja. Jeg missede vist toget.
Må vi tale under fire øjne?
Tak.
Jeg hørte fra Faiths onkel, da du ikke dukkede op.
Hvorfor tog du ikke jobbet, Tom?
Der er farligt i et stenbrud.
Den slags arbejde er vist ikke noget for mig, Jack.
Hvad er noget for dig, Tom?
-Ved du overhovedet, hvad der er godt? -Det er mit liv, Jack.
Mit liv.
-Og du forspilder det. -Slip mig.
Da far døde...
...lovede jeg mor, at jeg ville passe på dig.
Det gør jeg ikke længere.
-Du må klare dig selv, Tom. -Det har jeg altid gjort.
Hvad snakker du om?
Da jeg fik ballade og skulle bo hos bedstefar,
tiggede jeg dig om at bede mor om at lade mig blive på gården.
Husker du det?
Du sagde intet.
Passede du på mig dengang?
Jeg var for lille til at have indflydelse.
Det har du heller ikke nu.
Julie, jeg kommer med te.
Julie?
Godt, på jeres pladser.
Sæt jer.
Jeg hedder frk. LeVeaux,
og jeg er jeres vikar indtil frk. Thatcher vender tilbage.
Men så længe I er under min varetægt, er jeg også jeres mentor,
inspiration og rådgiver.
Måske har nogen af jer har læst min klumme i avisen.
Det har jeg.
Du får automatisk topkarakter for i dag.
-Ja? -Kommer der til at være lektier?
Nej. Absolut ikke.
For vi vil have alt for travlt med at øve stykket til stiftelsesdagen.
Nej, nej.
Jeg er næsten færdig med at skrive et helt nyt manuskript, som I vil opføre,
og der er masser af vidunderlige roller til alle.
Uanset hvilke begrænsninger jeres talent har.
Jeg vil også instruere stykket og forme jeres optræden.
Vi afholder prøver i dag,
men jeg mangler stadig lidt på manuskriptet.
Så mens jeg gør det, kan I holde en lille pause.
Frikvarter.
Frikvarter. Afsted med jer.
Den er til dig.
-Hvad er det? -Åbn den.
Hvor har du det fra?
Det er en belønning, jeg fik for et job.
Brug det til at betale for din fars lægeregninger.
Tak.
Det betyder så meget.
Jeg lovede, at jeg altid ville tage mig af dig og Jonas.
Lad mig lave middag til dig, Bill.
Det er det mindste, jeg kan gøre som tak.
Det er vist ikke en god idé.
-Vi har brug for at tale sammen. -Om hvad?
Jeg har tænkt på det, du sagde tidligere.
Goddag, betjent Avery. Det er godt at se dig.
-Hvordan går det, Jonas? -Det går bedre, nu du er her.
Jeg håber, du bliver til middag.
Selvfølgelig.
-Hej. -Hej.
Gik det godt ved floden?
Sikken god dag, du har haft.
Fiskeri er enten et festmåltid eller hungersnød.
Men på vejen tilbage tænkte jeg: Hvad skal jeg dog med alle de fisk?
Så tænkte du, at der var en café, der måske kunne bruge nogle.
Kan nogen tilberede en ørred, så er det dig.
Jeg tager gladeligt imod dem.
Det er længe siden, vi har haft fisk på menuen.
-Herligt. -Men jeg må betale for dem.
-Nej, nej. -Jo, jeg insisterer.
Nuvel. Hvilken pris er rimelig?
Det er dine fisk, så det bør du beslutte.
Hvad med middag?
-Skal jeg bare lave middag? -Hvis det ikke er for megen ulejlighed.
Tjo...
Der er jo mindst et dusin fisk i den kurv.
Du trækker det korteste strå.
Det skal jeg nok selv afgøre.
Har vi så en aftale?
Det har vi åbenbart.
Storartet.
Vi ses i aften.
BEREDNE POLITI NORDVEST HAMILTON-KONTORET
Elizabeth. Hvad er der i vejen?
Julie er borte.
-Er hun borte? -Hun er stukket af.
Hendes skab er tomt, og der mangler en kuffert.
Du havde ret. Julie indrømmede, at hun kørte bilen,
da de kørte galt.
Ved du, hvor hun tog hen?
Nej.
Men jeg ved, hvem der ved det.
BAGAGEINDLEVERING
-Undskyld, jeg kommer for sent. -Jeg troede, du havde ombestemt dig.
-Er du sikker på, du vil det her? -Selvfølgelig. Er du ikke?
Jo. Jeg...
-Jeg ved ikke, hvordan jeg forsørger... -Bare rolig.
-Vi har min fond. -Hvis ikke din far spærrer adgangen.
Vi har hinanden. Resten skal nok falde på plads.
Tom.
-Hvordan vidste du det? -Næste gang
-skal du ikke bruge vores chauffør. -Jeg må tale med dig. Alene.
I får os ikke til at ombestemme os.
Det er i orden, Julie.
Det er kun snak.
Af alle de dumme ting, du har gjort, er dette det mest uhyrlige.
Hvad tænker du dog på?
-Jeg elsker Tom, og-- -Hvis du elsker ham
lader du ham ikke gøre det her.
-Det er det, vi begge ønsker. -Julie.
Hvis I stikker af sammen, fornægter du ham chancen for et godt job,
en frisk start, at han kan blive til noget.
Er det dét, du ønsker for Tom?
Selvfølgelig ikke.
Så begynd at tænke på ham i stedet for dig selv.
Savværket har været gavnligt for byen.
Mændene har fået arbejde, og alle er glade.
STIFTELSESDAGEN
Men med alle de nye folk, der kommer på grund af savværket,
hvordan kan vi så underholde dem?
I er heldige.
Jeg hedder Rosemary LeVeaux, og jeg er skuespillerinde.
Frk. LeVeaux, må vi ændre i replikkerne?
Vi tror ikke, at borgmesteren
ville tale om at underholde folk.
Børn...
I er skuespillere.
Teatrets beboere.
En skuespillers job er at opdage, hvorfor hans karakter siger det,
som forfatteren har skrevet.
Okay.
-Vi tænkte, at borgmesteren måske... -Albert.
Nogen skal spille aspetræet, og da du er en stor, stærk dreng,
er det nok en meget bedre rolle for dig.
Du behøver ikke bekymre dig om, hvad din rolle siger,
for træer taler ikke.
Jeg kan godt lide mine replikker.
Godt.
Den er ikke til salg.
Du forstår vist ikke.
Hr. Tower tilbyder at betale os tre gange så meget som vores investering er værd.
Hvilket tilfælde,
at du pludselig vil sælge caféen,
når du har tabt en masse land og penge i et spil poker.
Det har intet med det at gøre. Det er ren handel.
Og det er en rigtig god handel.
Måske for dig.
Denne café er mit levebrød og mit hjem.
Jeg agter ikke at sælge.
Du kan tage din halvdel af pengene
og åbne dit eget sted uden mig som partner.
Og starte fra bunden af? Det ville jeg ikke have råd til.
Tilbuddet står ikke ved magt længe.
Hr. Tower ønsker at handle hurtigt, så jeg opfordrer dig på det kraftigste til
at genoverveje det.
Nuvel.
Jeg har genovervejet og siger stadig nej.
Du begår en stor fejl.
Og jeg lover, at du vil komme til at fortryde det.
Hvis det er en trussel, hr. Gowen,
vil jeg råde Dem til ikke at gå imod folk, der laver Deres mad.
Hvorfor er alle imod mig?
Det passer jo slet ikke.
Hvorfor behandler du mig så så dårligt?
Julie, bliv nu snart voksen.
Hvad skal det sige?
Det betyder, at dit liv burde indeholde mere end shopping og mandejagt.
-Du burde finde dit formål i livet. -Tror du ikke, jeg ved det?
-Jeg ville starte på en frisk med Tom. -Ved at lyve for din familie og løbe bort?
-Du stak af og forlod familien. -Jeg stak ikke af.
Jeg flyttede til noget. Der er en forskel. Jeg ville finde et sted,
hvor jeg kunne opfylde min skæbne. Og det ved at undervise
og arbejde med børn og gøre en forskel for dem.
Jeg ved ikke, hvad der vil opfylde mig.
Man finder kun ud af det ved at begynde at søge.
Det første skridt består i at tage ansvar for sin opførsel.
Du kan begynde med at fortælle far sandheden om bilen.
Godt. Så siger jeg det.
Men jeg kan ikke lade Tom gå uden at tage afsked.
Søde Elizabeth, kan du ikke arrangere det?
Jeg vil gøre alt for at se ham en sidste gang.
Okay. Tak, Faith.
Giv os et øjeblik, tak.
Jeg har lige talt med Faith.
Du er heldig.
Hendes onkel holder jobbet til dig.
Og hvad så?
William Thatcher ønsker mig stadig ad hekkenfeldt til.
Intet, jeg gør, er godt nok til hans datter.
Det er i det mindste et skridt i den rette retning.
Du synes bare, jeg er en stor klodsmajor, ikke?
Nej, for jeg kan huske, hvordan du var før far døde.
Du var et godt og ansvarsfuldt barn.
-Men efter han døde... -Forandredes alting.
Det var urimeligt.
Men det skete.
Vi måtte alle klare det.
Bortset fra, at det gjorde du aldrig, Tom.
Det gjorde du, ikke?
Jo.
Men jeg vidste, jeg ville være en, der var hans respekt værdig.
Jeg mener...
Derfor blev jeg betjent.
Men sandheden er...
...at jeg aldrig følte, jeg var god nok.
Dig?
Ikke god nok?
Du var hans yndling, Tom, ikke mig.
-Det er opspind. -Jeg hørte ham.
Han pralede overfor sine venner om, hvor klog du var.
Han sagde, at jeg lignede mor, men du...
Der faldt æblet tæt på stammen.
Du er ligesom ham.
Sagde han virkelig det?
Ja.
Han var så stolt af dig.
Men jeg tror ikke, han ville være stolt af dig nu.
Og det ville knuse hans hjerte
at vide, at hans død var årsagen til, at du ødsler dit liv bort.
-Undskyld, Jack. -Du får endnu en chance
for at være den søn, far var stolt af.
Hør.
Det her vil hjælpe dig til at fokusere på det vigtige.
-Hans ur? -Ja.
Det ville være hans ønske.
Tom.
Jeg tror på dig.
Far sover.
Godt.
Jeg må afsted.
Bliver du til en kop kaffe?
Nej. Tak for middagsmad.
Bill, pengene, du kom med...
-Det var yderst generøst. -Godt, at jeg kunne gøre det.
Jeg har tænkt på det du sagde, sidst du var her.
-Du havde ret. -I hvad?
Da jeg forlod dig, tænkte jeg på min egen smerte
og ikke på dig.
Jeg opfattede vist altid Martin som min søn,
og ikke din.
Jeg følte, at han var en pligt for dig.
Intet kunne være mere forkert.
Jeg har begået mange fejl.
Det ser jeg nu, og derfor vil jeg undskylde.
-Det behøver du ikke. -Jo.
Det, jeg gjorde var selvisk.
Jeg indså ikke, hvad jeg havde i dig.
Jeg så ikke, at du altid var der for mig.
Kan du tilgive mig?
-Nora. -Vær nu sød...
Jeg har brug for, du siger det.
Ja.
Selvfølgelig tilgiver jeg dig.
Hvornår ser jeg dig igen?
Jeg rejser udenbys på en opgave.
I hvor lang tid?
Så længe det tager, vil jeg tro.
Jeg sagde, jeg ikke ville sælge.
Jeg stoler ikke på ham.
Henry Gowen lander altid på benene.
Jeg har kendt mange mænd som ham.
De er kloge. Man må ikke vende ryggen til dem.
Det lyder som om du taler af erfaring.
Hvilken kirke hørte du til tidligere?
Hope Valley er faktisk min første menighed.
Jaså? Det havde jeg aldrig gættet.
Det virker så naturligt for dig.
Man siger jo, at det er et kald.
Hvad lavede du, inden du blev præst?
Jeg drev rundt for en tid.
-Jeg tog tilfældige jobs. -Og så...
...en dag besluttede du dig for at blive præst?
En dag døde jeg næsten.
Så opfatter man livet på en anden måde.
Man får sat i perspektiv, hvad der betyder noget, og hvad der ikke gør.
Jack.
-Hvad gør du her? -Tak, Faith.
-For hvad? -For alt, du har gjort for min bror.
De er smukke.
-Så du rejser vel. -Ja.
Jeg rejser tilbage til Hope Valley.
Ser vi dig igen i Hamilton?
Det ved jeg ikke. Engang, går jeg ud fra.
Jeg håber snart.
Hør...
Jeg er glad for, at jeg mødte dig.
I lige måde.
Og Jack...
Glem ikke, hvem du er.
Det gør jeg ikke.
Til vi ses igen...
Hurtigt.
Jeg venter på dig deroppe.
Sig, at dette ikke er en afsked.
Vi vil kun være adskilt noget tid.
-Sådan er det bedre for os begge to. -Ikke for mig.
Julie, jeg har begået nogle fejl.
Jeg må finde min vej.
Jeg må gøre det alene.
-Var jeg så en fejl? -Nej. Nej, slet ikke.
Jeg var klar til at løbe bort med dig og tilbringe resten af mit liv med dig.
Det kan vi stadig.
Nej.
-Hvorfor ikke? -Fordi du fortjener bedre.
Du fortjener en, der ikke stikker af fra problemerne.
En, der selv kan finde vej i verden.
-En, der gør dig lykkelig. -Du gør mig lykkelig.
Så vent på, at jeg bliver den person.
For os begges skyld.
Jeg har klokket i det på det seneste, men jeg ved, jeg kan blive den person.
Hvis jeg forsøger.
Det ved jeg også.
Du er det bedste, der nogensinde er hændt mig.
Bravo, børn.
En fremragende prøve.
Efter I har bukket, vil jeg bukke.
Vær tålmodig. Det tager lang tid.
Bagefter går vi sammen ned fra scenen.
I må gerne gå.
Husk at være her i morgen
en halv time før skolen begynder,
så vi kan øve det igennem en sidste gang.
Ikke igen.
Der er et meget berømt teater i New York kaldet Carnegie Hall,
og hvordan når vi dertil?
Øve, øve, øve.
Du bliver en stjerne, min kære.
Frk. Blakeley, hvornår kommer frk. Thatcher tilbage?
Jeg tror, hun kommer om et par dage, Albert.
Savner du hende?
Vi har ikke lavet andet end at øve det dumme teaterstykke.
Vi ville endda være tilfredse med Dem.
Hvor sødt af dig, Albert.
Du må hellere smutte ud og skifte.
Jeg må indrømme, at jeg er imponeret.
Gem applausen til senere.
Rosemary, jeg må tale med dig.
Jeg er bange for, at jeg har haft en forkert opfattelse af dig.
På hvilken måde?
Indtil jeg gav dig den lille gave,
troede jeg, at vi tænkte på vores forhold
på samme måde.
Jeg sagde, jeg var glad for firkløveren.
Og så sagde jeg, at jeg kunne give dig noget pænere.
Du ved da sandelig, hvordan en pige skal charmeres.
Jeg gør mit bedste.
Det er just det, Lee.
Jeg er ikke sikker på...
...at jeg er klar til at blive charmeret.
Javel, ja.
Hvornår tror du, du ved det?
Det er svært at sige.
Når det gælder hjertet...
-...er det svært at forudsige noget. -Det har du så sandelig ret i.
-Jeg spiller ikke kostbar. -Nej, selvfølgelig ikke.
Forstår du mig så?
Ja, jeg forstår fuldt ud.
Det vidste jeg.
-Hej. -Hej. Godt at se dig.
Jeg har talt med firmaets ejer. Jobbet venter på ham.
Strålende nyt.
Jeg tror, at Tom vil kunne starte forfra.
Så længe han lægger det, der skete her i Hamilton bag sig.
Lad mig sige det, som det er.
Så længe Tom bliver væk fra Hamilton og Julie,
kan jeg love Dem, at han ikke har noget at frygte fra mig.
Det er meget rimeligt.
-Tak skal De have. -Selv tak.
Deres hjælp i denne sag er meget værdsat.
Nå, jeg må hellere komme afsted.
Hr. betjent.
De har gjort et stort indtryk på Elizabeth.
Jeg har altid ment, at hun har god smag med hensyn til dem, hun omgås.
Jeg kan ikke bebrejde Dem for Deres brors gerninger.
Jeg er forberedt på at tilbyde Dem en stilling i mit firma.
Tak for det.
Men jeg er vist ikke skabt til kontorarbejde.
Jeg ville lære Dem op, og De ville arbejde Dem op ad rangstigen
til en lederstilling med ansvar her i Hamilton.
Med forlov...
...jeg mener, at en mands arbejde definerer den, han er.
Jeg er meget stolt af mit job.
De forstår vist ikke, hvad jeg mener.
Dette er en chance for at få en vigtig stilling i samfundet.
Og blive... accepteret.
-Accepteret. -Ja.
Jeg sætter pris på tilbuddet.
Jeg ved, det er meget generøst.
Så ved De også, at det ville være dumt af Dem at afslå.
Sådan et tilbud får man kun én gang.
Beklager, men jeg må stadig takke nej.
Jeg synes, De bør genoverveje det.
Jeg har ingen hensigt om at blive noget, jeg ikke er.
Ikke for nogen grund.
Og ikke for nogen.
Fortsat god dag, hr. Thatcher.
I lige måde, hr. betjent.
Hvad siger banken med hensyn til lånet?
De godkender det ikke.
Hr. Jenkins siger, at De ikke kan stille sikkerhed.
Vover Jenkins at bede mig om at stille sikkerhed?
Jeg skal sørge for, at hans ynkelige bank går fallit.
Havde det ikke været for mig, ville han stadig pløje marker.
Hvad ønsker De, at jeg gør?
Levér en besked.
-Til hr. Jenkins? -Ikke til Jenkins.
Det er urimeligt.
Du har øvet dig.
Jeg er skyldig.
Hvad med endnu en?
Nej, jeg kan ikke. Det er udmattende at holde trit med dig.
Desuden skal jeg pakke.
-Jeg rejser i morgen. -Din far ønsker, at jeg forhandler
endnu en kontrakt med Lee Coulter, så vi må fortsætte
næste gang, jeg er i Hope Valley.
Charles.
Du ved, jeg forguder dig.
Du har været en ven hele mit liv. Jeg ville gøre alt for dig.
Men jeg kan ikke fortsætte dette længere.
Hvad mener du?
Jeg har nydt hvert øjeblik sammen med dig.
Men dette er urimeligt over for dig.
Du fortjener bedre.
Elizabeth, jeg ved, at du tror, du gør det rette.
Hvis situationen var omvendt,
ville jeg sige præcis det, som du siger.
Tak, fordi du er så forstående.
Men som en, der ser dig...
...som mere end en ven...
...føler jeg, at det er mig, der bør beslutte, hvornår det er på tide
at overveje andre muligheder.
-Jeg vil ikke skændes. -Så lad være.
Hvorfor bad han dig om dette, Dottie?
Han tror ikke, at du tager ham alvorligt,
og det ville jeg gøre, hvis jeg var dig. Jeg har aldrig set ham sådan.
-Hans sædvanlige buldren. -Det tror jeg ikke.
Du har tvunget Henry op i et hjørne.
Han er som et fanget dyr, og det er den mest farlige slags.
Jeg kan sagtens tage vare på mig selv, tak.
-Han kan køre din café i sænk. -Lad ham prøve.
Jeg giver dig et råd.
Hvis du ved, hvad der tjener dig, lytter du til det.
-Truer du mig? -Jeg siger bare,
at du vil fortryde det, hvis ikke du sælger caféen.
Sikken tur det har været.
Vi må håbe, at næste gang jeg kommer, er det ikke på grund af en krisesituation.
Hvordan har Tom det?
Tom er i godt humør.
Han er vist langt om længe ved at komme på ret køl.
Godt. Forhåbentlig glemmer han alt om Julie.
Lad os håbe, at Julie også glemmer ham. Begge parter skal jo være enige om det.
Ja.
Men du må da indrømme, at Tom altid havner i problemer.
-Selvfølgelig opfatter du det sådan. -Hvad mener du med det?
Min familie er jo ikke fin som din.
-Så vi er selvfølgelig altid problemet. -Det sagde jeg ikke.
Min bror og jeg passer ikke med det billede, dine forældre har
-af de rette mænd for deres døtre. -Det er ikke sandt.
Det tror jeg, det er. Derfor tilbød din far mig et job.
Gjorde han?
Jack, hvor vidunderligt. Det er bevis på, at han kan lide dig.
Nej, Elizabeth, det er bevis på, at jeg ikke er god nok, som jeg er.
-Sagde han det? -Det behøvede han ikke.
Jack, min far er en meget generøs mand.
Jeg tror, han mener, at han giver dig en fin chance.
Kan du forestille dig mig som direktør i din fars firma?
Hvorfor ikke?
-Du bør i det mindste overveje det. -Beklager, Elizabeth.
Men jeg vil ikke forandre mig for din families skyld.
Det bad jeg dig ikke om.
Hvor skal du hen?
-Jeg kører på anden klasse. -Jeg har en kupé på første.
Du bør sidde hos mig.
Ellers tak.
Jeg har en del at tænke over på turen hjem.
Oversat af: Emma Cairo