Tidligere på When Calls the Heart:
Jack, jeg fikk et telegram.
Tom og Julie var i en bilulykke.
Sykesøster Carter, dette er broren min.
Mr. Avery.
Jeg ønsker deg alt vel.
Jack, hva skjer?
Jeg vet ikke.
Jeg snakket med legen.
Han sier vi ikke har en grunn til å holde ham her.
Kan du finne på noe?
Som hva da?
-Midlertidig sinnssykdom? -Få ham innlagt?
Kanskje. Er det et familieproblem?
Bare når det gjelder kvinner.
Hvis dere snakker om meg, vil jeg høre hva dere sier.
Jeg sier bare at jeg vet du gleder deg til å slippe ut.
Det første vi skal gjøre
er å gå ut å spise. Maten her er grusom.
Vi er kjent for det.
Først må vi overbevise Mr. Thatcher om å ikke anmelde det.
Hvordan?
Å skaffe deg en jobb utenbys hjelper nok.
Og at du lover å ikke treffe Julie.
Min onkel er formann i et dagbrudd i Fort McNeil.
De ser alltid etter folk. Jeg kan legge inn et godt ord for deg.
Kjempebra. Og ikke tenk på å si imot.
Jeg skulle ikke det.
-Jeg synes det er lurt. -Synes du?
Jeg har hatt nok trøbbel her.
Å begynne på nytt høres lurt ut.
Det overrasker meg litt.
Kanskje den hodeskaden banket litt fornuft inn i skallen min.
Jeg er en ny mann.
Jeg skal høre med onkelen min.
Hvis dette er min farvel-middag, må du spandere.
Florence? Alt i orden?
Jeg...
Jeg orker ikke mer.
Hva da?
-Dette er ikke noe for meg. -Trenger du en drink?
Jeg drikker ikke, men vurderer å begynne.
-Å nei. Er det barna? -Monstrene, mener du?
-Hvor er de? -Til lunsj.
Men er ikke klokka 10?
Hva har det å si?
Kom igjen, da.
Så ille kan det jo ikke være. De er jo bare barn.
Jeg skal aldri tilbake. Aldri.
Hva med teaterstykket?
De må finne noen andre til å regissere de hedningene.
Stakkars deg. Ikke tenk på det. Jeg har en idé.
På grunn av min profesjonelle ekspertise, kan jeg ta over teaterstykket.
Og barna? Tar du over undervisningen også?
Ja visst. Hvorfor ikke? Jeg elsker barn.
Det varer ikke.
Men jeg kan ikke begynne nå.
-Jeg har en frist å møte. -Det går fint.
Jeg sender dem bare hjem etter lunsj.
Unnskyld.
Hei, Florence. Ta en titt, Rosemary.
Å, den er tung.
-Er den ekte? -Selvfølgelig. Rent gull.
-Hva er det? -En skinnespiker.
Du slår den ned i tverrliggerne som holder skinnene på plass.
Det er tradisjon å bruke en i gull til den siste planken.
Jeg skal bruke denne når min bane er ferdig.
Jeg tenkte vi kunne holde en seremoni
-og at du kunne hjelpe. -Gjerne.
Det ville ikke overraske meg om det havner på førstesiden.
Utmerket.
Julie, slipp meg inn.
Bare et øyeblikk.
-Hvorfor er døren låst? -Aner ikke.
-Hva er på gang? -Ikke noe.
Hvorfor ligger det klær på senga?
Jeg sorterer bort det jeg ikke lenger bruker.
Vi må snakke om
-hva som skjedde med deg og Tom. -Det vet du jo.
Kanskje ikke.
Når bilen kjørte av veien, hvem satt bak rattet?
For et rart spørsmål. Jeg kan jo ikke kjøre bil.
Kanskje du overtalte Tom om å la deg prøve.
Tror du jeg er så uansvarlig?
-Det er latterlig. -Julie.
Hvis ikke vi skynder oss, kommer vi for sent.
-Du vet hvordan Viola... -Det finnes bevis.
Jack fant bevis.
Kan du fortelle meg sannheten nå?
Lov at du ikke sier noe til far.
Jeg skal ikke si et ord.
-Takk. -Du skal si det selv.
-Jeg kan ikke. -Hvorfor ikke?
Fordi han tar livet av meg.
Det som er viktig er at du tar ansvar.
Det har ikke noe å si. Far blir sint fordi Tom lot meg kjøre.
Si at ikke det var Toms skyld.
-Han lytter ikke. -Så få ham til å lytte.
Jeg husker første gang du støtte på whisky-smuglerne.
De var illsinte, og det var ti mot én.
Takk, Jonas, for at du lager en god historie,
men det var bare fem.
Og du sa at de ikke hadde oddsen på sin side.
Jonas?
-Dette virker å hjelpe. -Det går fint.
Har du sett?
Hadde aldri trodd jeg skulle ende opp slik.
Du er snart i form igjen.
Jeg burde nok gå og legge meg.
Dere har nok mye å snakke om.
Hva sa legene?
Han er på bedringens vei.
Det er bare så dyrt.
Men det er ikke ditt problem. Det viktige er at du er her.
Nora, vi kan ikke bare fortsette som om ingenting har skjedd.
Hvorfor ikke? La fortiden ligge.
Vet du hvor vanskelig det var for meg?
Jeg mistet også en sønn.
-Det var ikke likt for oss. -Jo, det var det.
Jeg var der da Martin ble født.
Jeg holdt ham da han trakk sin første pust og så ham vokse.
Og jeg holdt ham da han trakk sin siste pust.
Jeg vil ikke snakke om dette.
Vi må det. Først mistet jeg Martin, og så deg.
Vet du hvordan det føles?
Jeg gjorde det jeg måtte.
Ja, kanskje.
Men det var noe vi trengte å gjøre sammen.
Jeg tror vi må legge den inn i livet.
"Vi"? Det er jeg som går med den, og den er stram nok allerede.
Da kan jeg ikke spise i bryllupet.
Skal si du er i bedre humør.
Særlig siden livet ditt var ødelagt for et par timer siden.
Jeg er over det.
Er du over Tom også?
Ja. Jeg burde ha lyttet til dere.
Jeg innså at vi ikke passet sammen.
Det ville aldri ha funket.
-Jaså? -Ja.
Faktisk ville jeg spørre deg om Lionel hadde fettere.
For et fryktelig...
Kjære vene.
Ingen snakker slik.
"Jordens rikdom ga dalen rikdom."
Gud, så kjedelig.
Hallo, Lee.
Hallo, Rosemary. Forstyrrer jeg?
-Forstyrrelsen mottas med takk. Sitt. -Takk, gjerne.
Så hva gjør du?
-Jeg prøver å fikse skuespillet. -Hvorfor? Hva er galt med det?
Alt.
Forrige gang...
...bestemte Dottie Ramsey at hun ville ha en større rolle, så hun la til noe, og...
Vel, så gjorde alle de andre det også.
Hvorfor tror alle som kan holde en blyant at de er forfattere?
Jeg må begynne på nytt.
Før du gjør det...
Jeg har noe til deg.
Hva er det?
Bare en liten takk for hjelpen da jeg spilte poker.
Å, Lee.
Så utrolig fint. En firkløver.
Til fru Fortuna. Du reddet byen.
-Er det en diamant i midten? -Selvfølgelig.
En ekte diamant? Ikke glass?
Tror du jeg ville gitt deg glass?
Jeg liker ekte diamanter.
Kanskje jeg kan kjøpe noe finere til deg, da.
Jeg liker denne.
Den har den perfekte form og størrelse. Den er perfekt.
Jeg skal gå med den på premierekvelden.
Så fint.
Hør, Rosemary...
...du og jeg er like, og jeg bare...
Lee...
Jeg har et møte med Molly Sullivan, og jeg er sent ute.
Hun er kostymedesigneren,
og jeg har noen spesifikke ideer om præriehundene.
Jeg tenker pels.
Kan du ha meg unnskyldt?
Ja. Ja, selvsagt.
Hils præriehundene og antilopen fra meg.
Og takk for den vakre gaven.
Den er nydelig.
Bare hyggelig.
Godt å se deg igjen, konstabel.
-Du også. -Hvordan går det med Clara Stanton?
Fint. Hun ser ut til å trives i Hope Valley.
Hva bringer deg hit?
Dette er vanskelig.
-Kan jeg tilby deg en drink? -Neida.
Husker du, da jeg var her tidligere, at du tilbød meg en belønning?
-Ja. Hvorfor spør du? -Det virket ikke riktig
å ta noe for å hjelpe Mrs. Stanton, og det mener jeg fortsatt.
Men noe har skjedd, noe personlig.
Jeg prøver mitt beste å ordne opp, men...
-Du vil vite om tilbudet fortsatt gjelder? -Jeg forstår hvis ikke.
Da skal jeg ta hatten min og gå.
Vi har gjort fortjeneste helt siden første dag.
Det står her.
Jeg forventer at kostnadene går ned når jernbanen frakter varene rett hit.
Så hvorfor vil du selge?
Mrs. Stanton og jeg,
vi er uenige om hvordan kafeen burde styres.
Dette er vår beste løsning.
Jeg hadde tenkt til å kjøpe Albert Colemans sted i Grover's Corners,
men han ville ha for mye.
Hvis du gir meg et rimelig tilbud, så kan vi nok bli enige.
Jeg liker rimelige folk.
Når kan jeg forvente noe skriftlig?
Hvis inspeksjonen går bra, så legger jeg inn bud innen i morgen.
Jeg skal starte ny bedrift,
så jeg har lyst til å få gang i dette.
Livet, dessverre, er fullt av søl
Så opp med glasset, og ned med øl
Tom.
-Hva holder du på med? -Jeg tar en øl med vennene mine.
Du skulle vært på toget
-til Fort McNeil i dag morges. -Jeg mistet visst toget.
Kan vi få ta en prat?
Faiths onkel ringte da du ikke dukket opp.
Hvorfor tok du ikke jobben?
Å jobbe i et dagbrudd er farlig.
Jeg tror ikke den type jobb er noe for meg.
Hva er noe for deg, Tom?
-Vet du i det hele tatt det? -Det er mitt liv, Jack.
Mitt liv.
-Og du kaster det bort. -Slipp meg.
Vet du, da pappa døde...
...så lovet jeg mamma at jeg skulle passe på deg.
Men jeg er ferdig.
-Du er på egen hånd. -Det har jeg alltid vært.
Hva snakker du om?
Da jeg havnet i trøbbel, måtte jeg bo hos bestefar.
Jeg tryglet deg om å be mamma la meg bo på gården.
Husker du?
Du sa ikke et ord.
Passet du på meg da?
Jeg var for ung til å ha noe jeg skulle sagt.
Det har du ikke nå heller.
Julie, jeg har litt te til deg.
Julie?
Ok, alle sammen. Sett dere.
Jeg heter Miss LeVeaux,
og jeg skal være deres vikar frem til Miss Thatcher kommer tilbake.
Så lenge dere er mitt ansvar, skal jeg også være en veileder,
en inspirasjon og rådgiver.
Kanskje noen av dere har lest spalten min.
Det har jeg.
Da får du toppkarakter i dag.
-Ja? -Gir du oss lekser?
Nei. Aldeles ikke.
I stedet skal vi bare øve på teaterstykket til Grunnleggerdagen.
Jeg er nesten ferdig med et helt nytt manus,
og det er nok av flotte roller til dere alle.
Uansett om ikke dere har talent.
Jeg skal også regissere teaterstykket og forme deres utførelse.
Vi prøvespiller i ettermiddag, men jeg har litt igjen på manuset ennå.
Så mens jeg gjør det, kan dere ta friminutt.
Friminutt.
Av gårde med dere.
Dette er til deg.
-Hva er det? -Åpn den.
Hvor fikk du tak i dette?
Det var en belønning jeg fikk. Du kan betale din fars regninger nå.
Takk. Dette betyr mye for meg.
Jeg lovet at jeg alltid skulle passe på dere.
Bill, bli til middag.
Det er det minste jeg kan gjøre.
Jeg tror ikke det er så lurt.
-Vi må ta en prat. -Om hva da?
Jeg tenkte på det du sa da du var her tidligere.
Hallo, sersjant Avery. Godt å se deg.
-Hvordan er du i form? -Bedre, nå som du er her.
Jeg håper du blir til middag.
Selvsagt.
Fikk du noe fisk?
-Det får en si! -Sånn er det, alt eller ingenting.
Men på vei tilbake begynte jeg å tenke, hva skal jeg med all denne fisken?
Og så kom du på at vi har en kafé som godt kan trenge litt fisk.
Vel, hvis det er noen som kan steke ørret, så er det deg.
Jeg tar dem gjerne. Er lenge siden vi har hatt fisk på menyen.
-Så flott. -Men jeg må betale deg.
-Nei, nei. -Jo, jeg insisterer.
Ok. Hva er en rimelig pris?
Det er dine fisker, det er opp til deg.
Hva med middag?
-Vil du bare ha middag? -Hvis ikke det er til bry.
Vel...
Du har jo godt over et dusin fisk. Det er du som taper på denne avtalen.
Det kan jeg bedømme selv.
Så vi har en avtale?
Vi har visst det.
Flott.
Vi sees i kveld.
DET NORDVESTLIGE RIDENDE POLITI HAMILTON
Elizabeth. Hva er i veien?
Julie er borte.
-Borte? -Hun rømte.
Skapet er tomt, vi mangler en koffert.
Og du hadde rett, Julie innrømte at hun kjørte
da ulykken fant sted.
Vet du hvor hun dro?
Nei. Men jeg vet hvem jeg kan spørre.
-Beklager at jeg er sen. -Jeg trodde du hadde ombestemt deg.
-Er du sikker på dette? -Selvsagt. Er ikke du?
Jo. Jeg bare...
-Hvordan kan jeg forsørge...? -Ikke tenk på det.
-Vi har mine penger. -Hvis ikke faren din tar dem.
Vi har hverandre. Resten ordner seg.
Tom.
-Hvordan fant du oss? -Neste gang,
-ikke bruk vår sjåfør. -Vi må ta en prat, alene.
Dere kan ikke stoppe oss.
Det går fint, Julie. Det er bare en prat.
Av alt det idiotiske du har gjort, så er dette det sykeste.
Hva tenker du med?
-Jeg elsker Tom... -Hvis du elsker ham,
så ikke la ham gjøre dette.
-Det er dette vi vil. -Julie,
hvis dere rømmer, så nekter du ham en god jobb,
et nytt liv, en mulighet til å bli noe.
Er det det du vil?
Selvfølgelig ikke.
Så tenk på ham, og ikke bare deg selv.
Det har vært veldig positivt å få dette sagbruket hit.
Mennene har fått arbeid og alle er fornøyde.
Men hvordan kan vi underholde alle de nye innbyggerne?
Se her!
Jeg heter Rosemary LeVeaux og jeg er skuespillerinne.
Miss LeVeaux, kan vi endre på replikkene?
Borgermesteren vår snakker neppe
om å underholde folk.
Barn...
...dere er skuespillere.
Teaterfolk.
Og en skuespillers jobb er å oppdage hvorfor en karakter sier
det forfatteren har skrevet.
-Vi trodde at borgermesteren... -Albert.
Jeg trenger noen til å spille et tre, og siden du er så stor og sterk,
så er nok det en bedre rolle for deg.
Da trenger du ikke å bekymre deg for replikkene,
fordi trær kan ikke snakke.
Jeg liker mine replikker.
Bra.
-Den er ikke til salgs. -Du forstår ikke.
Mr. Tower tilbyr å betale oss tre ganger det vi har investert.
Så tilfeldig
at ditt ønske om å selge kafeen kommer så raskt
etter du mistet alle pengene dine i poker.
Det har ikke noe med det å gjøre. Dette handler om penger.
Og dette er en god avtale.
For deg, kanskje.
Denne kafeen er mitt levebrød og mitt hjem.
Jeg vil ikke selge.
Du kan ta din halvdel
og åpne din egen kafé, uten å ha meg som partner.
Å starte fra begynnelsen? Jeg har ikke råd til det.
Dette tilbudet står ikke lenge.
Mr. Tower har hastverk, så jeg oppfordrer deg
til å tenke nøye over dette.
Greit.
Jeg har tenkt nøye over det. Nei.
Dette er en enorm tabbe.
Og jeg lover deg, du kommer til å angre.
Hvis det er en trussel,
så foreslår jeg at du passer deg for de som lager maten din.
Hvorfor er alle imot meg?
Det er langt ifra sant.
Hvorfor behandler du meg så dårlig?
Ærlig talt, du må ta deg sammen.
Hva skal det bety?
Det betyr at livet ditt burde handle om mer enn handleturer og menn.
-Finn et formål. -Tror du ikke at jeg vet det?
-Jeg skulle begynne et nytt liv med Tom. -Ved å rømme fra familien din?
-Du rømte og forlot familien. -Jeg rømte ikke.
Jeg gikk for å finne noe. Det er ikke det samme. Jeg ville
oppfylle min skjebne, noe jeg klarte i klasserommet,
ved å jobbe med barn og forbedre livene deres.
Jeg vet ikke hva jeg vil.
Det finner du ut av ved å lete.
Og å ta ansvar for egen oppførsel er første steg.
Du kan begynne med å fortelle far om bilen.
Ok. Jeg skal si det.
Men jeg kan ikke la Tom gå uten å ta farvel.
Vær så snill? Kan du ordne det?
Jeg gir alt for å se ham en siste gang.
Ok. Takk, Faith.
Kan dere gi oss et øyeblikk?
Jeg la nettopp på med Faith.
Du er heldig. Onkelen hennes gir deg jobben.
Hvem bryr seg?
William Thatcher hater meg fortsatt.
Ingenting jeg gjør er godt nok for datteren.
Det er et steg i riktig retning.
Du synes jeg er en taper, ikke sant?
Nei, jeg husker hvordan du var før pappa døde.
Du var veloppdragen, ansvarlig.
-Men etter han døde... -Endret alt seg.
Det var urettferdig.
Men det skjedde.
Og vi måtte håndtere det.
Men det tror jeg aldri du gjorde, Tom.
-Men det gjorde du? -Ja.
Men jeg visste at jeg ville bli noen som var verdig hans respekt.
Jeg mener... Det var derfor jeg ble mountie.
Men sannheten er...
...jeg følte aldri at jeg var god nok.
Du?
Ikke god nok?
Du var favoritten hans, Tom, ikke meg.
-For noe vås. -Jeg overhørte ham.
Han skrøt til vennene sine om hvor smart du var.
Han sa at jeg tok etter mamma, men du...
...du var din far opp av dage.
Akkurat som ham.
Sa han virkelig det?
Ja.
Han var så stolt av deg.
Men jeg tror ikke han ville vært stolt nå.
Og det ville knust ham
om han visste at hans død var grunnen til at du kaster bort livet ditt.
-Jeg er lei for det. -Du har fått en ny sjanse
til å bli sønnen pappa var stolt av.
Se her.
Her har du noe som kan hjelpe deg å fokusere på det som er viktig.
-Lommeuret hans? -Ja.
Det er ditt.
Tom.
Jeg har tro på deg.
Pappa sover.
Bra.
Jeg må gå.
Vil du ha litt kaffe?
Nei. Takk for middagen.
Bill, de pengene du kom med...
-Det var svært sjenerøst. -Det var hyggelig å hjelpe.
Jeg tenkte på det du sa sist du var her.
-Og du hadde rett. -Om hva da?
Da jeg forlot deg, tenkte jeg på min egen smerte,
og ikke på deg.
Jeg så visst alltid på Martin som min, og ikke din.
Jeg følte at han var en plikt for deg.
Det er ikke sant.
Jeg har gjort mye galt.
Jeg innser det nå, så jeg vil be om unnskyldning.
-Det er ikke nødvendig. -Jo.
Jeg var egoistisk.
Jeg innså ikke hvor god du var.
Jeg innså ikke at du alltid har støttet meg.
Kan du tilgi meg?
-Nora. -Vær så snill.
Jeg trenger å høre det.
Selvfølgelig tilgir jeg deg.
-Når får jeg se deg igjen? -Jeg skal ut på en sak igjen.
-Hvor lenge blir du borte? -Til den er løst, tenker jeg.
Jeg sa jeg ikke ville selge. Men jeg stoler ikke på ham.
Henry Gowen lander alltid på beina.
Jeg har kjent mange som ham.
De er smarte, men man kan ikke stole på dem.
Høres ut som du snakker av erfaring.
Hvilken kirke tilhørte du før oss?
Faktisk er Hope Valley min første menighet.
Jaså? Det hadde jeg aldri trodd.
Du er et naturtalent.
Som de sier, det er et kall.
Hva gjorde du før du ble prest?
Jeg var her og der.
-Gjorde litt av hvert. -Og...
...en dag bestemte du deg bare for å bli prest?
En dag så døde jeg nesten.
Den type ting gir deg perspektiv.
Lar deg innse hva som er viktig og hva som ikke er det.
Jack.
-Hva gjør du her? -Takk, Faith.
-For hva, da? -For alt du gjorde for broren min.
Så fine.
-Så du skal dra? -Ja, jeg skal tilbake til Hope Valley.
Kommer du tilbake til Hamilton?
Jeg vet ikke. Kanskje.
Jeg håper det er snart.
Vet du...
Jeg er glad for at jeg møtte deg.
Samme her.
Og, Jack...
Ikke glem hvem du er.
Det skal jeg ikke.
Til neste gang.
Skynd deg. Jeg venter på deg der oppe.
Ikke si at dette er farvel.
Vi skal kun skilles en liten stund.
-Det er bedre for oss begge. -Ikke for meg.
Julie, jeg har begått feil.
Jeg må komme meg på rett kjøl.
Og jeg må gjøre det alene.
-Så jeg var en tabbe. -Nei, langt ifra.
Jeg var klar til å rømme med deg, tilbringe resten av livet med deg.
Det kan vi fortsatt.
-Hvorfor ikke? -Fordi du fortjener noe bedre.
Du fortjener noen som ikke rømmer fra trøbbel.
Noen som tjener et formål,
-noen som gjør deg lykkelig. -Du gjør meg lykkelig.
Så vent på meg.
For oss begge.
Jeg har rotet mye til i det siste, men jeg vet at jeg kan bli verdig,
hvis jeg prøver.
Det vet jeg også.
Du er det beste som har skjedd meg.
Bravo, barn.
En utmerket øvelse.
Etter dere bukker, så bukker jeg.
Vær tålmodige, dette kan ta en stund.
Og så går vi av scenen.
Takk for i dag.
I morgen må dere komme
en halvtime før skolen begynner
så vi kan gå gjennom det en siste gang.
Igjen!
I New York har de et berømt teater som heter Carnegie Hall,
hvordan kommer vi oss dit?
Øv, øv, øv.
Du kommer til å bli en stjerne.
Mrs. Blakeley, når kommer Miss Thatcher tilbake?
Om et par dager, tror jeg.
Savner du henne?
Det eneste vi gjør med Miss LeVeaux er å øve på skuespillet.
Vi vil til og med heller ha deg.
Så snilt sagt, Albert.
Kan ikke du gå og ta av deg treet?
Jeg må innrømme, jeg er imponert.
Spar applausen til premieren.
Rosemary, vi må ta en prat.
Jeg er redd jeg har misforstått noe.
Hva mener du?
Helt til jeg ga deg den lille... gaven,
så gikk jeg ut fra at vi tenkte på forholdet vårt...
...på samme måte.
Jeg sa jeg likte firkløveren.
Og så sa jeg at jeg kunne kjøpe noe finere.
Du kan det der med å gjøre en pike mo i knærne.
Jeg gjør mitt beste.
Men det er problemet, Lee.
Jeg vet ikke om jeg...
...er klar for å bli revet med ennå.
Sånn å forstå.
Når tror du at du vet det?
Det er vanskelig å si.
Saker som angår hjertet...
-De kan være så uforutsigbare. -Absolutt...
-Jeg gjør meg ikke til. -Nei, selvsagt ikke.
Så du forstår?
Ja, absolutt, jeg forstår.
Det visste jeg du ville.
-Hei. -Hallo. Hyggelig.
Jeg har snakket med eieren. Jobben venter på ham.
Utmerket.
Jeg tror det vil gi Tom en ny start.
Så sant han kan legge dette bak seg.
La meg si dette, konstabel.
Så sant Tom holder seg unna Hamilton og Julie,
så trenger han ikke å bekymre seg for meg.
Det er rettferdig.
-Takk, sir. -Selv takk.
Din hjelp settes stor pris på.
Ok... jeg bør nok dra.
Konstabel.
Du har gjort litt av et inntrykk på Elizabeth.
Hun har alltid hatt god smak når det gjelder hvem hun velger å omgås.
Jeg kan ikke holde din brors gjerninger mot deg.
Og jeg er forberedt på å tilby deg en stilling i firmaet mitt.
Takk, sir.
Men jeg passer ikke til kontorarbeid.
Jeg kan lære deg. Og du kan arbeide deg opp
til en lederstilling her i Hamilton.
Med all respekt,
jeg mener at den jobben en mann gjør definerer ham.
Jeg er stolt av jobben min.
Jeg tror ikke du forstår.
Dette er en mulighet til å innta en viktig stilling i sosieteten.
Å bli... akseptert.
-Akseptert. -Ja.
Jeg setter pris på tilbudet.
Jeg vet det er svært sjenerøst.
Da vet du at det ville være tåpelig å takke nei.
Et slikt tilbud får man kun én gang.
Jeg beklager, men svaret mitt er fortsatt nei.
Jeg synes du burde revurdere.
Jeg har ikke til hensikt å prøve å bli noe jeg ikke er.
Ikke av noen grunn.
Eller for noens skyld.
Farvel, Mr. Thatcher.
Farvel, konstabel.
Hva sa banken om lånet?
De godkjenner det ikke.
Mr. Jenkins sier at du ikke har nok lånesikkerhet.
Jenkins våger å be meg om det?
Jeg skal ruinere banken hans.
Var det ikke for meg, ville han ennå vært bonde.
Hva skal jeg gjøre?
Levér en beskjed.
-Til Mr. Jenkins. -Nei.
Så urettferdig. Du har øvet!
Det er sant.
Én til?
Nei, jeg kan ikke. Det er slitsomt å holde følge med deg.
Dessuten må jeg pakke.
-Jeg drar i morgen. -Din far vil jeg skal forhandle
nok en kontrakt med Lee Coulter, så vi fortsetter dette
neste gang jeg er i Hope Valley.
Charles.
Du vet jeg er glad i deg.
Vi har vært venner hele livet. Jeg ville gitt alt for deg.
Men dette kan ikke fortsette.
Hva mener du?
Jeg har det alltid hyggelig med deg.
Men dette er urettferdig for deg. Du fortjener noe bedre.
Elizabeth, jeg vet at du tror at du gjør det rette.
Og hvis det var motsatt, ville jeg sagt akkurat det samme.
Takk for at du forstår.
Men, som noen som anser deg...
...som muligens mer enn en venn...
...så er det opp til meg å avgjøre når tiden er inne
for å vurdere andre muligheter.
-Jeg vil ikke krangle. -Så la være.
Hvorfor ba han deg snakke med meg?
Han tror ikke at du tar ham på alvor,
og det bør du, Abigail. Jeg har aldri sett ham slik før.
-Bare tomme trusler. -Jeg tror ikke det.
Du har trengt ham opp i et hjørne.
Han er som et fanget dyr, og ingenting er farligere enn det.
Jeg kan ta vare på meg selv, takk.
-Han kan få kafeen stengt. -Han kan prøve.
Jeg gir deg råd.
Hvis du vet hva som gagner deg, så lytter du.
-Truer du meg? -Jeg sier bare
at du kommer til å angre sårt om ikke du selger kafeen.
Dette var litt av en tur.
Jeg håper at neste tur hit ikke blir på grunn av nok en krise.
-Hvordan har Tom det? -Tom har det fint.
Jeg tror endelig han er på rett spor.
Bra. Forhåpentligvis glemmer han Julie.
La oss håpe Julie glemmer ham også. Som de sier, to må man være.
Men du må innrømme at trøbbel ser ut til å følge etter Tom.
-Selvfølgelig ser du slik på det. -Hva mener du?
Min familie er ikke av samme kvalitet som din.
-Derfor er vi alltid problemet. -Det var ikke det jeg sa.
Broren min og jeg, vi er ikke det foreldrene dine ønsker
-for døtrene sine. -Det er ikke sant.
Jo. Det var derfor faren din tilbød meg en jobb.
Gjorde han?
Så flott, Jack. Det beviser at han virkelig liker deg.
Nei, det beviser at han mener at jeg ikke er god nok slik jeg er.
-Sa han det? -Det trengte han ikke.
Jack, min far er svært sjenerøs.
Og han mener nok at han gir deg en flott mulighet.
Kan du se for deg meg som en sjef i ditt fars selskap?
Hvorfor ikke?
-Du burde i det minste vurdere det. -Beklager.
Jeg vil ikke endre meg for å passe inn i familien din.
Jeg ba deg ikke om det.
Hvor skal du?
-Min plass er i økonomivognen. -Jeg har en egen kupé.
Kom og sitt med meg.
Men jeg har noe å tenke over.
Norske tekster: Lise McKay