Am vorbit cu medicul.
Spune că nu mai are motive să-l țină internat.
- Nu poți inventa ceva? - Ce anume?
- Nebunie temporară? - Să-l internăm?
- Poate merge. Mai sunt cazuri în familie? - Doar dacă e vorba de femei.
Dacă vorbiți despre mine, aș vrea să aud și eu.
Spuneam că te bucuri să fii externat.
Înainte de orice, vom lua masa. Mâncarea de aici e groaznică.
Suntem celebri pentru asta.
Mai întâi îl convingem pe dl Thatcher să nu facă plângere.
- Cum facem asta? - Pentru început, te angajezi în alt oraș.
Și nu te mai vezi cu Julie.
Unchiul meu e maistru la cariera din Fort McNeil.
Mereu fac angajări. Îți pot pune o vorbă bună.
E o idee minunată. Nici nu te gândi să faci nazuri!
Nu aveam de gând, e o idee bună.
- Serios? - Am avut destule belele aici.
- Aș vrea să iau viața de la capăt. - Recunosc că sunt surprins.
Poate că lovitura aia mi-a băgat mințile în cap.
- Sunt cu totul alt om. - Voi vorbi cu unchiul meu.
Cum e ultima mea masă aici, tu faci cinste.
Florence, ai pățit ceva?
Nu mai pot.
- Nu pricep. Ce? - Nu-s făcută pentru asta.
- Vrei ceva de băut? - Nu beau, dar poate mă apuc.
Nu... E vorba de copii?
- Micuții monștri? - Unde sunt?
- La prânz. - Dar e abia ora 10:00.
- Cine ține socoteala? - Florence...
Nu poate fi așa de rău. Sunt doar niște copii.
- Nu mă mai întorc acolo niciodată! - Cine se ocupă de piesă?
Să le găsească alt regizor micuților infractori!
Biata de tine... Nicio grijă, am o idee.
Cum am experiență, mă pot ocupa eu de piesă.
Le și predai copiilor?
- De ce nu? Ador copiii. - O să-ți treacă.
Dar nu pot începe imediat. Am un termen de predare.
Nu-i nimic. După prânz, îi trimit acasă.
Scuze, doamnelor. Bună, Florence! Rosemary, privește!
Ce greu este!
- E veritabil? - Desigur. E din aur masiv.
- Ce e? - Un piron de cale ferată.
Se bate în traversele de lemn care țin șinele de fier.
Pentru ultima șină se folosește, de obicei, unul din aur.
Îl voi folosi când va fi gata linia. Poate organizăm o ceremonie.
- M-ai putea ajuta. - Mi-ar plăcea!
Nu m-aș mira dacă ar ajunge pe prima pagină a gazetei.
Excelent!
- Julie, lasă-mă să intru! - O clipă!
- De ce e ușa încuiată? - Habar n-am.
- Ce se întâmplă? - Nimic.
De ce sunt toate hainele acelea pe pat?
Făceam ordine în ele. Vreau să donez o parte.
Trebuie să vorbim despre tine și Tom.
- Știi deja totul. - Nu-s convinsă.
Când mașina a derapat, cine conducea?
Ce întrebare ciudată! Eu nu știu să conduc.
- Poate l-ai convins pe Tom să încerci. - Mă crezi așa de nesăbuită?
Da.
- Ridicol! - Julie!
Întârziem la proba pentru rochii de nuntă. Știi că Viola se supără...
Există probe! Jack le-a descoperit.
Te rog, spune-mi adevărul!
Promite-mi că nu-i spui tatei!
- Nu-i voi spune nimic. - Mulțumesc.
Îi vei zice chiar tu.
- Nu pot! - De ce?
- Mă va ucide! - Trebuie să-ți asumi răspunderea!
Nu va conta, tata se va înfuria că Tom m-a lăsat să conduc.
Spune-i că nu-i vina lui!
- Nu va asculta. - Îl vei sili să asculte!
Îmi amintesc când i-ai înfruntat pe traficanții de whisky.
Erau furioși ca viespile și erau zece împotriva ta.
Mulțumesc că ai înflorit-o, dar cred că erau doar cinci.
Le-ai zis că n-au nicio șansă!
Jonas?
- Asta pare să-l ajute. - Sunt bine.
Ce chestie! Nu mă așteptam să sfârșesc așa.
O să te înzdrăvenești în scurt timp.
Ar fi vremea să dorm nițel.
Sigur aveți multe de vorbit.
- Ce au zis medicii? - Că se simte mai bine.
Dar cheltuielile cu medicii sunt mari.
Nu e treaba ta. Important este că ești aici.
Nora, nu ne putem purta de parcă nu s-a petrecut nimic.
De ce? Ce a fost a fost.
Ai habar cât de greu mi-a fost?
Și eu mi-am pierdut fiul.
- N-a fost la fel ca pentru mine. - Ba da.
Eram acolo la nașterea lui Martin.
L-am ținut în brațe la prima răsuflare, l-am văzut crescând.
L-am ținut în brațe și la ultima răsuflare.
- Nu vreau să vorbim despre asta. - Dar trebuie.
L-am pierdut pe Martin, apoi pe tine. Știi ce am simțit?
Am făcut ce trebuia.
Poate.
Dar trebuia să trecem împreună prin asta.
S-o mai strângem puțin pe lateral.
Eu o port și e suficient de strâmtă. N-o să pot mânca nimic!
Văd că te-ai înveselit.
Acum câteva ore, spuneai că viața ta e distrusă.
Mi-a trecut.
- L-ai uitat și pe Tom? - Da.
Serios! Trebuia să vă fi ascultat.
M-am gândit bine și mi-am dat seama că nu ne potrivim. Nu ne-am fi înțeles.
- Serios? - Serios.
De fapt, voiam să te întreb dacă Lionel are veri.
Ce groaznic...
Vai de mine! Nimeni nu vorbește așa.
„Bogățiile pământului au îmbogățit această vale...”
Ce plictiseală!
- Bună, Lee! - Bună! Te-am întrerupt?
- Și mă bucur. Te rog, ia loc! - Mulțumesc.
- Ce faci? - Dreg piesa de Ziua Fondatorilor.
- De ce? Ce nu-i bine la ea? - Totul. Ultima oară când s-a jucat...
...Dottie Ramsey voia un rol mai important,
așa că a adăugat niște lucruri.
La fel au făcut toți cei din oraș.
De ce oricine știe să scrie se crede scriitor?
- O iau de la zero. - Înainte de asta...
- Am ceva pentru tine. - Ce este?
Un semn de mulțumire pentru ajutorul dat în partida de poker.
Lee! Ce frumos! Un trifoi cu patru foi.
Pentru norocoasa mea. Ai salvat orașul.
- În centru e un diamant? - Desigur.
Unul adevărat? Nu e de sticlă?
Crezi că ți-aș oferi sticlă în loc de diamante?
Îmi plac diamantele veritabile.
Atunci, poate îți dăruiesc ceva și mai frumos.
Cred că ăsta e perfect.
Are forma și dimensiunea perfecte. Este desăvârșit.
- O să-l port la premieră. - Ar fi frumos.
Ascultă-mă, Rosemary...
- Noi suntem la fel. Și tocmai... - Lee!
Mă văd cu Molly Sullivan și am întârziat.
Se ocupă de costume. Am niște idei despre corul câinilor preriei.
Vreau să poarte blană.
- Te rog să mă scuzi. - Da, desigur.
Salutări câinilor preriei și antilopei!
Mulțumesc pentru cadoul minunat.
- Este superb. - Cu multă plăcere.
- Mă bucur să te revăd. - De asemenea.
- Ce mai face Clara Stanton? - E bine. Îi priește la Hope Valley.
- Ce te aduce pe aici? - E delicat...
- Ai dori ceva de băut? - Nu, mulțumesc.
Când am mai fost pe aici, mi-ai oferit o recompensă pentru munca depusă.
Da. De ce?
Nu-mi părea corect să accept bani și încă nu mi se pare...
...dar a apărut ceva.
E o problemă personală. Mă străduiesc să o rezolv, dar...
Întrebi dacă oferta mai e valabilă?
Dacă nu e cazul, voi înțelege și nu te voi mai reține.
Am scos profit de când am deschis. Totul se vede aici.
Costurile vor scădea când vor fi aduse proviziile cu trenul direct în oraș.
Atunci, de ce vrei să vinzi?
Eu și doamna Stanton nu ne înțelegem în privința conducerii cafenelei.
Așa cred că vom rezolva tot.
Voiam să cumpăr localul lui Albert Coleman din Gover's Corners,
dar cerea cam mult pe el.
Dacă-mi faci o ofertă rezonabilă, am putea să ne înțelegem.
- Îmi plac oamenii de înțeles. - Când voi primi ceva în scris?
Dacă inspecția merge bine, îți fac o ofertă în zori.
Pornesc o nouă afacere, de asta aș vrea să rezolv cât mai repede cu putință.
Vai, tristă e viața ce o avem!
Să ridicăm paharul și bere să bem!
Tom...
- Ce faci? - Beau cu prietenii mei.
Trebuia să iei trenul spre Fort McNeil în zori.
Da. Cred că l-am pierdut.
Ne lăsați puțin să vorbim?
Mersi.
Unchiul lui Faith m-a sunat când n-ai ajuns.
De ce n-ai acceptat slujba?
E periculos în carieră. Nu mi se potrivește o astfel de muncă.
Atunci, ce ți se potrivește?
- Știi măcar? - E viața mea, Jack!
- Și o irosești. - Dă-mi drumul!
Când a murit tata...
...i-am promis mamei că voi avea grijă de tine.
Ei bine, mă dau bătut.
- Ești pe cont propriu. - Mereu am fost.
Ce vrei să spui?
Când aveam probleme și locuiam cu bunicul,
m-am rugat de tine s-o convingi pe mama să mă țină la fermă. Ai uitat?
N-ai scos o vorbă. Atunci aveai grijă de mine?
Eram prea tânăr să fi zis ceva, Tom.
Atunci, nu poți zice nici acum.
Julie, ți-am adus ceai.
Julie?
Toată lumea să treacă la loc!
Luați loc!
Sunt dra LeVeaux.
Voi fi învățătoarea voastră până revine dra Thatcher.
Cât voi avea grijă de voi, vă voi fi mentor, inspirație
și sfătuitoare.
- Poate îmi citiți rubrica din ziar. - Eu o citesc!
De asta vei primi azi nota zece!
- Da? - Vom primi teme?
- În niciun caz. - Da!
Vom fi prea ocupați repetând piesa de Ziua Fondatorilor!
Nu... Aproape am terminat un scenariu cu totul nou.
Veți primi cu toții niște roluri minunate.
Indiferent cât de limitat vă este talentul.
Tot eu voi regiza piesa și vă voi îndruma.
Probele sunt după-amiază, dar mai am puțin de lucrat la scenariu.
Cât fac eu asta, luați pauză!
Adică ieșiți în recreație. Fuguța!
Pentru tine.
- Ce e? - Deschide-l!
- De unde ai banii? - Sunt recompensa pentru o misiune.
- Plătește cu ei medicii tatălui tău. - Mulțumesc. Îți sunt recunoscătoare.
Am promis că voi avea grijă de tine și de Jonas.
Bill, lasă-mă să-ți pregătesc cina! Măcar așa să-ți mulțumesc.
Nu e o idee bună.
- Trebuie să vorbim. - Despre ce?
M-am gândit la ce ai spus când ai mai venit aici.
Sergent Avery, mă bucur să te văd.
- Cum te mai simți, Jonas? - Mai bine, acum că te văd.
- Sper că rămâi la cină. - Desigur.
Bună! Ai prins ceva pește?
- O grămadă! - La pescuit, ori ai noroc, ori nu.
Când mă întorceam, mă întrebam ce o să fac cu atâta pește.
Și ți-ai amintit de o cafenea căreia i-ar prinde bine.
Ești singura din oraș care se pricepe să gătească păstrăv.
Te scap bucuroasă de păstrăvi. De mult n-am mai servit pește.
- Minunat! - Dar trebuie să te plătesc.
- Nu... - Insist!
- Bine. Care ar fi un preț corect? - E peștele tău. Tu hotărăști.
Îmi prepari cina?
- Doar atât vrei? - Dacă nu te deranjez prea mult.
În coș sunt mai bine de 12 pești. O să ieși în pagubă.
Eu hotărăsc asta. Așadar, ne-am înțeles?
- Așa se pare. - Minunat! Ne vedem diseară.
- Elizabeth, ce s-a întâmplat? - A dispărut Julie.
- A dispărut? - A fugit.
Dulapul e gol și-i lipsește valiza. Jack, ai avut dreptate.
Ea conducea când s-a produs accidentul.
- Ai idee unde se putea duce? - Nu, dar știu pe cine să întreb.
PREDARE BAGAJE
- Scuze că am întârziat. - Credeam că te-ai răzgândit.
Sigur vrei să facem asta?
- Normal. Tu nu vrei? - Ba da, dar...
- Nu știu cum te voi întreține. - Lasă!
- Am bani la bancă. - Dacă nu ți-i ia tatăl tău.
Ne vom avea unul pe altul. Restul se va rezolva de la sine.
- Tom! - Cum ai știut?
Când mai fugi, nu cere ajutorul șoferului.
- Trebuie să vorbim. Singuri. - Nu ne răzgândim!
Nu-i nimic, Julie. Doar vom vorbi.
Asta e cea mai mare prostie pe care ai făcut-o vreodată!
- Ce e în mintea ta? - Îl iubesc pe Tom și...
- Dacă-l iubești, nu-l lăsa să facă asta. - Asta ne dorim amândoi.
Dacă fugi cu el, îi iei șansa de a-și găsi o slujbă bună,
de a lua viața de la capăt, de a se realiza cumva.
- Asta-i dorești lui Tom? - Normal că nu.
Atunci, gândește-te și la el, nu doar la tine însăți!
E bine pentru oraș că s-a construit fabrica de cherestea.
S-au creat locuri de muncă, toți sunt fericiți.
Dar cum îi vom distra pe cei care vor veni în oraș pentru fabrică?
Aveți noroc! Sunt Rosemary LeVeaux, actriță.
Dră LeVeaux, putem schimba replicile?
Primarul n-ar trebui să vorbească despre distracție.
Copii, sunteți actori. Cetățenii lumii teatrului!
Misiunea actorului e să descopere de ce personajul său ar spune
cuvintele scrise de autor.
- Bine, dar poate... - Albert.
Îmi trebuie cineva în rolul plopului. Ești un băiat voinic.
Ți s-ar potrivi mai bine rolul.
Atunci, nu-ți vei face griji pentru ce spune personajul,
deoarece copacii nu vorbesc.
- Mie îmi plac replicile mele. - Bine.
- Nu e de vânzare. - Nu înțelegi.
Dl Tower ne oferă de trei ori mai mult decât costurile investiției.
Ciudat că vrei să vinzi cafeneaua
după ce ai pierdut teren și bani la jocul de poker!
Nu are nicio legătură cu asta. E vorba de bani. E o afacere bună.
Poate pentru dumneata. Cafeneaua asta e viața și căminul meu.
Nu intenționez s-o vând.
Poți lua jumătate din bani și deschide un local fără a-ți fi eu partener.
Să pornesc de la zero? Știi bine că nu-mi permit.
Oferta nu e valabilă mult timp. Dl Tower se grăbește.
Te sfătuiesc să te gândești mai bine!
Bine.
M-am gândit. Răspunsul rămâne „nu”.
Faci o imensă greșeală. Îți promit că o să regreți!
Dacă mă ameninți, dle Gowen,
te sfătuiesc să nu te pui rău cu cei care-ți fac mâncare.
- De ce toți sunt împotriva mea? - Nu e deloc așa.
- De ce te porți așa de urât cu mine? - Julie, lasă copilăriile!
Cum adică?
Viața nu înseamnă doar cumpărături și bărbați.
- Găsește-ți un rost! - Crezi că nu știu asta?
- Voiam să iau viața de la capăt cu Tom. - Mințind și fugind de acasă?
- Tu ai făcut la fel. - Eu am plecat cu un scop. E altceva.
Căutam să mă simt împlinită, adică să fiu învățătoare,
să-i învăț pe copii și să le schimb viața.
Nu știu ce mă face să mă simt împlinită.
Nu vei afla decât căutând.
Primul pas e să-ți asumi răspunderea pentru faptele tale.
Spune-i tatei adevărul despre accident.
Bine, o să-i spun.
Dar nu pot să nu-mi iau rămas-bun de la Tom.
Te rog, Elizabeth! Ajută-mă! Aș da orice să-l mai văd o dată.
Bine. Mulțumesc, Faith.
Băieți, ne lăsați puțin?
Tocmai am vorbit cu Faith. Ai noroc. Unchiul ei ți-a păstrat slujba.
Cui îi pasă?
William Thatcher tot vrea să mă vadă în iad.
N-o să fiu niciodată bun pentru fiica lui.
Măcar faci un pas în direcția care trebuie, Tom.
- Mă consideri un ratat. Nu-i așa? - Nu.
Îmi amintesc cum erai înainte să moară tata.
Erai un copil cuminte, responsabil.
- Dar când n-a mai fost el... - Totul s-a schimbat.
- N-a fost corect. - Dar s-a întâmplat.
Toți a trebuit să ne descurcăm cumva.
Dar, Tom, tu nu ai înfruntat realitatea.
- Și tu ai făcut-o? - Da.
Știam că vreau să fiu cineva demn de respectul lui.
De asta am devenit polițist.
Adevărul este...
...că niciodată nu m-am considerat destul de bun.
Tu?
- Nu ești destul de bun? - Tu erai preferatul lui, nu eu.
- Baliverne! - L-am auzit spunând-o.
Se lăuda prietenilor lui cu deșteptăciunea ta.
A zis că eu semăn cu mama, dar că tu ești la fel ca el.
Exact ca el.
- Chiar a spus asta? - Da.
Era foarte mândru de tine. Dar acum nu cred că ar fi.
Și i-ar frânge inima
să știe că din cauza morții lui îți irosești viața.
Îmi pare rău, Jack.
Primești încă o șansă să fii fiul cu care se mândrea.
Uite...
Ăsta o să-ți amintească de ce e important în viață.
- Ceasul lui? - Da.
Ar vrea să fie al tău.
Tom, am încredere în tine.
- Tata doarme. - Bine. Trebuie să plec.
- Vrei să bei o cafea? - Nu, dar mulțumesc pentru masă.
Bill, banii pe care ni i-ai dat...
- Ai fost foarte generos. - Mă bucur că ajută.
M-am gândit la ce ai spus ultima oară.
- Aveai dreptate. - În ce privință?
Când te-am părăsit, nu mă gândeam la durerea ta.
L-am considerat pe Martin fiul meu, nu și al tău.
- Credeam că pentru tine e o obligație. - Te înșelai amarnic.
Am făcut multe greșeli. Acum știu și vreau să-ți cer iertare.
- Nu e nevoie. - Ba da.
Am fost egoistă. Nu te-am apreciat destul.
N-am văzut că m-ai sprijinit întotdeauna. Mă poți ierta?
- Nora... - Te rog... Vreau să o spui.
Da. Desigur că te iert.
- Când te voi mai vedea? - Plec din oraș pentru o anchetă.
- Cât timp vei fi plecat? - Oricât e nevoie, probabil.
I-am zis că nu vreau să vând, dar n-am încredere în el.
Henry Gowen reușește mereu să pice în picioare.
Am cunoscut mulți ca el. Sunt deștepți. Nu poți lăsa garda jos cu ei.
Parcă ai vorbi din experiență.
- Unde ai fost pastor înainte să vii aici? - Asta e prima mea congregație.
Serios? N-aș fi ghicit. Totul pare foarte firesc pentru tine.
- Cum se spune, e o vocație. - Cu ce te ocupai înainte?
Am hoinărit o vreme. M-am ocupat cu multe lucruri.
Și, într-o zi, te-ai hotărât să devii pastor?
Într-o zi, era să mor. Așa ajungi să vezi altfel viața.
Îți dai seama ce e important și ce nu.
Jack!
- Ce cauți aici? - Mulțumesc, Faith.
- Pentru ce? - Pentru că mi-ai ajutat fratele.
Ce frumoase sunt!
- Înseamnă că pleci? - Da.
- Mă întorc la Hope Valley. - Mai treci prin Hamilton?
- Nu știu. Cândva, poate. - Cât de curând, sper.
Știi...
- Mă bucur că te-am cunoscut, Faith. - Și eu.
Jack! Nu uita cine ești.
N-o să uit.
Până data viitoare!
Grăbește-te! Te aștept aici.
- Spune-mi că nu-ți iei adio! - O să fim despărțiți doar o vreme.
- E mai bine pentru amândoi. - Nu și pentru mine.
Julie, am făcut niște greșeli.
Trebuie să-mi găsesc calea în viață de unul singur.
- Eu am fost o greșeală? - Nu. Deloc!
Eram pregătit să fugim, să-mi petrec viața cu tine.
Încă nu e prea târziu.
Nu.
- De ce nu? - Pentru că meriți mai mult.
Pe cineva care să nu fugă când dă de probleme,
care are un rost pe lume, care te face fericită.
Tu mă faci fericită.
Așteaptă să devin cel care trebuie să fiu. Pentru amândoi.
Am dat-o des în bară,
dar știu că pot fi un om mai bun dacă mă străduiesc.
Știu asta.
Ești cel mai bun lucru care mi s-a întâmplat.
Bravo, copii, excelentă repetiție! După ce faceți plecăciunea, o fac și eu.
Aveți răbdare, va dura ceva. Apoi ieșim cu toții prin stânga.
Puteți pleca! Mâine vreau să veniți la școală
cu jumătate de oră mai devreme, ca să mai repetăm o dată.
Iarăși...
La New York, e un teatru faimos, numit Carnegie Hall.
- Știți cum ajungem acolo? - Repetând iar și iar!
Draga mea, vei fi o vedetă!
Dră Blakeley, când se întoarce dra Thatcher?
Probabil că în câteva zile, Albert. Ți-e dor de ea?
Ne-am săturat de repetițiile drei LeVeaux.
Ne-am bucura și dacă v-ați întoarce dv.
Ești tare amabil, Albert. Du-te și scapă de costumul de copac!
- Recunosc că sunt impresionat. - Păstrează-ți aplauzele pentru spectacol!
Rosemary, trebuie să vorbim.
Mă tem că te-am înțeles greșit într-o privință.
Cum adică?
Până să-ți fac acel cadou, aveam impresia
că vedem relația noastră cu aceiași ochi.
Ți-am zis că-mi place trifoiul!
Apoi am zis că-ți pot dărui ceva mai frumos.
- Știi cum să cucerești o fată! - Mă străduiesc.
Tocmai asta e problema, Lee.
Nu știu dacă-s pregătită deocamdată să mă las cucerită.
Înțeleg. Și când crezi că vei fi?
E greu de spus.
Problemele sentimentale...
...sunt tare imprevizibile.
- Cu siguranță. - Nu fac pe inabordabila.
- Nu, desigur. - Deci înțelegi?
- Da, înțeleg. Pe deplin. - Eram convinsă.
- Bună! - Mă bucur să te văd.
Am vorbit cu patronul firmei. I-a pregătit o slujbă.
- Ce veste bună! - Tom va lua viața de la capăt.
Desigur, dacă poate lăsa în urmă ce s-a petrecut la Hamilton.
Ascultă-mă! Dacă Tom stă departe de Hamilton și de Julie,
îți garantez că n-are de ce să se teamă de mine.
E corect așa. Mulțumesc.
Eu îți mulțumesc pentru ajutorul acordat.
Ar trebui să plec.
Dle sergent!
Elizabeth e impresionată de tine.
Am considerat întotdeauna că are gusturi bine.
Nu-ți port pică pentru faptele fratelui tău.
Aș vrea să-ți ofer un loc de muncă la firma mea.
Mulțumesc, dle.
- Dar nu-s făcut să lucrez la un birou. - Te învăț eu tot.
În timp, vei ajunge să deții un post de conducere cu greutate la Hamilton.
Cu tot respectul, cred că munca unui bărbat îl definește ca persoană.
- Mă mândresc cu ocupația mea. - Nu-ți dai seama ce îți spun.
Ai șansa să devii cineva în societate. Să fii acceptat.
- „Acceptat”? - Da.
Mulțumesc pentru ofertă. Știu că e foarte generoasă.
Atunci, știi că ai fi nesăbuit să o refuzi.
Așa ceva ți se oferă doar o dată în viață.
Îmi pare rău, dar răspunsul rămâne „nu”, domnule.
Mai gândește-te!
Nu intenționez să par a fi ceva ce nu sunt.
Sub niciun motiv.
Și pentru nimeni.
La revedere, dle Thatcher.
La revedere, dle sergent.
- Banca a dat vreun răspuns cu creditul? - Nu va fi aprobat.
Dl Jenkins spune că nu ai destule garanții colaterale.
Jenkins are tupeul să-mi ceară garanții?
O să-i fac banca aia de doi bani să dea faliment!
De n-aș fi fost eu, țărănoiul ăla încă ar fi muncit la plug!
- Ce să fac? - Să trimiți un mesaj.
- Dlui Jenkins? - Nu lui.
- Nu e corect! Ai exersat! - M-ai prins.
- Mai cântăm o piesă? - Nu pot.
E extenuant să țin pasul cu tine.
În plus, îmi fac bagajele. Mâine plec.
Mai am de negociat un contract cu Lee Coulter,
așa că vom continua când mai vin prin Hope Valley.
Charles, știi că te ador!
Îmi ești prieten de o viață și aș face orice pentru tine.
- Dar nu putem continua așa. - Ce vrei să spui?
M-am bucurat de fiecare clipă petrecută cu tine.
Dar nu e corect față de tine.
- Meriți mai mult. - Elizabeth...
Știu că tu crezi că faci ce trebuie.
Dacă lucrurile ar sta invers, ți-aș spune același lucru.
Mulțumesc că ești înțelegător.
Dar, cum eu te consider...
...mai mult decât o prietenă...
...eu ar trebui să hotărăsc când e vremea să mă gândesc la alte opțiuni.
- Nu vreau să mă cert cu tine... - Atunci, nu o face.
De ce te-a trimis la mine?
Nu crede că-l iei în serios. Eu aș face-o, în locul tău.
Nu l-am mai văzut așa.
- E fanfaronada lui uzuală. - Nu cred. Henry e acum strâns cu ușa.
E ca un animal încolțit, care e extrem de periculos.
Mă descurc, mulțumesc.
- Te poate scoate din afaceri. - Să încerce.
Îți dau doar un sfat. Dacă știi ce e bine, acceptă-l!
Dottie, mă ameninți?
Spun că-ți va părea rău dacă nu vinzi cafeneaua.
A fost o călătorie cu multe peripeții.
Sper că, data viitoare când voi mai veni aici, nu va fi din cauza unei crize.
- Ce face Tom? - E optimist. E pe calea cea bună.
- Bine! Să sperăm că o uită pe Julie. - Să sperăm că și ea uită de el.
- N-a făcut nimic de unul singur. - Da.
Dar recunoaște că necazurile se țin scai de Tom.
- Normal că așa gândești. - Ce vrei să spui?
Familia mea nu e aleasă ca a ta, de asta noi suntem mereu de vină.
Jack, nu am spus asta.
Eu și fratele meu nu suntem ceea ce părinții voștri consideră
„bărbații potriviți” pentru voi.
- Nu-i adevărat. - Ba da.
- Tatăl tău mi-a oferit o slujbă. - Serios?
- Jack, e minunat! E dovada că te place. - Nu, Elizabeth.
E dovada că nu sunt destul de bun.
- A spus el asta? - N-a fost nevoie.
Jack, tata e un om generos. Ți-a oferit o mare oportunitate.
Elizabeth, chiar mă vezi lucrând la firma tatălui tău?
- De ce nu? Măcar gândește-te. - Îmi pare rău, Elizabeth.
N-o să mă schimb doar ca să fiu acceptat de familia ta.
Nici nu ți-am cerut asta.
Unde te duci?
- Am loc la clasa a doua. - Eu, la clasa întâi. Stai cu mine!
Mersi.
Dar aș vrea să mă gândesc în liniște, pe drum.