Tidigare i When Calls the Heart:
Jack, jag fick just ett telegram.
Tom och Julie har varit med om en olycka.
Sköterska Carter, det här är min bror.
Mr Avery.
Jag önskar dig verkligen lycka till med allt.
Jack, vad är det som händer?
Jag vet inte.
Jag pratade med hans läkare. Det finns inga skäl att hålla honom kvar.
Kan du hitta på något?
Som vad?
-Tillfällig sinnesförvirring? -Få honom tvångsintagen?
Det kan fungera. Är det ett släktdrag?
Bara när det handlar om kvinnor.
Om ni pratar om mig vill jag veta vad ni säger.
Bara att jag vet hur glad du är att slippa härifrån.
Det första vi ska göra är att äta något. Inte illa ment, men maten här är usel.
Vi är kända för det.
Det första vi ska göra är att övertala mr Thatcher att inte polisanmäla.
Hur ska vi göra det?
Först ska vi skaffa dig ett jobb i en annan stad.
Och att du slutar träffa Julie skulle hjälpa.
Min farbror är förman vid ett stenbrott i Fort McNeil.
De letar alltid efter folk. Jag kan ringa och rekommendera dig.
Vilken bra idé. Och du skulle bara våga argumentera emot.
Det hade jag inte tänkt heller.
-Det är en bra idé. -Jaså?
Jag har haft tillräckligt med trubbel här.
Att börja om låter helt okej.
Jag måste säga att jag är förvånad.
Det där slaget i huvudet kanske bankade vett i mig.
Jag är en ny man.
Jag kontaktar min farbror.
Eftersom det blir min avskedsmiddag, verkar det vara du som bjuder.
Florence? Är du okej?
Jag kla...
Jag klarar inte mer.
Ursäkta. Av vad?
-Det här är inte min grej. -Vill du ha något att dricka?
Jag dricker inte, men jag kanske börjar.
-Åh, nej. Är det barnen? -Du menar de små monstren?
-Var är de? -Lunch.
Men klockan är väl 10.00?
Åh, vem bryr sig?
Kom igen.
Så illa kan det inte vara. Det är bara barn.
Jag går aldrig mer tillbaka.
Aldrig.
Men grundardagspjäsen, då?
De får hitta någon annan som kan regissera missfostren.
Stackars dig. Oroa dig inte. Jag har en idé.
Eftersom jag har professionell erfarenhet tar jag över pjäsen.
Och barnen? Kan du undervisa barnen också?
Visst. Varför inte? Jag älskar barn.
Det går över.
Men jag kan inte börja direkt.
-Jag har en deadline. -Det är okej.
Efter lunch...skickar jag hem dem.
Ursäkta, mina damer.
Hej, Florence. Rosemary, har du sett?
Åh, den är tung.
-Är den äkta? -Naturligtvis. Äkta guld.
-Vad är det? -Det är en rälsspik.
Man kör den genom träribborna för att hålla fast rälsen.
Enligt tradition använder man en i guld till den sista rälsbiten.
Jag ska använda den där till min järnväg.
Jag tänkte vi kunde ha en ceremoni eller något
-och att du kunde hjälpa mig. -Gärna.
Jag skulle inte bli förvånad om det hamnar på tidningens förstasida.
Utmärkt.
Julie, släpp in mig.
Alldeles strax.
-Varför är dörren låst? -Jag har inte en aning.
-Vad är det som pågår? -Ingenting.
Så varför ligger det en massa kläder på din säng?
Jag sorterar bara ut vad jag ska ge till välgörenhet.
Vi måste prata om
-vad som hände med dig och Tom. -Det vet du ju redan.
Det verkar inte så.
När bilen körde av vägen, vem körde?
Vilken underlig fråga. Jag vet ju inte ens hur man kör.
Du kanske övertalade Tom att låta dig försöka.
Tror du att jag skulle göra något så dumt?
Ja.
-Det är ju bara löjligt. -Julie.
Om vi inte skyndar oss kommer vi försent till utprovningen.
-Du vet hur Viola blir... -Det finns bevis.
Jack hittade det.
Så kan du säga sanningen nu, är du snäll?
Lova att du inte säger något till far.
Jag ska inte säga ett ord.
-Tack. -Du ska själv berätta det.
-Det kan jag inte. -Varför?
För att han kommer döda mig.
Det viktiga är att du tar ansvar.
Det spelar ingen roll. Far kommer klandra Tom för att han lät mig köra.
Säg att det inte var Toms fel.
-Han kommer inte lyssna. -Så få honom att lyssna.
Jag minns när du slogs mot de där whiskysmugglarna.
De var komplett galna. Och det var tio mot en.
Tack, Jonas för att du förskönar historien.
Men jag tror bara att de var fem.
Och du sade att de ändå inte hade oddsen på sin sida.
Jonas?
Det här brukar hjälpa.
Jag mår bra.
Det må jag säga.
Jag trodde aldrig att jag skulle må så här.
Du är snart ditt gamla jag igen.
Det är nog dags för mig att vila lite.
Ni två har säkert mycket att prata om.
Vad sade läkarna?
Han är på bättringsvägen.
Det är bara så dyrt med alla läkarräkningar.
Men det är inte ditt bekymmer.
Det viktiga är att du är här.
Nora, vi kan inte bara fortsätta som om ingenting har hänt.
Varför inte? Det tillhör det förflutna.
Har du någon aning om hur svårt det var för mig?
Jag förlorade också en son.
-Det var inte samma sak för dig. -Jo, det var det.
Jag var där när Martin föddes.
Jag höll honom när han tog sitt första andetag och såg honom växa.
Jag höll honom när han tog sitt sista andetag.
Jag vill inte prata om det.
Vi måste. Först försvann Martin, och sedan du.
Vet du hur det kändes för mig?
Jag gjorde vad jag måste.
Det kanske du gjorde.
Men det var något vi borde ha gått igenom tillsammans.
Vi behöver nog ta in den lite mer i sidorna, Julie.
"Vi"? Det är jag som måste ha på mig den, och det är redan tajt.
Jag kommer inte kunna äta en bit på mottagningen.
Någon är på bättre humör.
Särskilt med tanke på att hennes liv var slut för några timmar sen.
Åh, jag har kommit över det där.
Och har du kommit över Tom?
Jag har det. Jag borde ha lyssnat på er två.
När jag tänkte efter insåg jag att han inte är rätt för mig.
Det hade aldrig fungerat.
-Verkligen? -Verkligen.
Jag hade faktiskt tänkt fråga dig om Lionel har några kusiner.
Vilken förfärlig...
Åh, kära nån.
Ingen pratar så här.
"Jordens rikedomar förde de rika till dalen."
Vilket sömnpiller.
Hej, Lee.
Hej, Rosemary. Stör jag?
-Ett välkommet avbrott. Snälla, sitt. -Tack. Det gör jag.
Så vad pysslar du med?
Jag försöker fixa grundardagspjäsen.
Varför? Vad är det för fel på den?
Allt.
Sist de spelade den, Do...
Dottie Ramsey ville ha en större roll, så hon började lägga till saker, och då...
Sen gjorde alla andra i stan det med.
Varför tror alla som kan hålla i en penna att de kan skriva?
Jag får börja om från början.
Innan du gör det...
...har jag något åt dig.
Vad är det där?
Bara ett litet tack för hjälpen med pokerpartiet.
Åh, den är underbar. En fyrklöver.
För min turdam. Du räddade stan.
-Är det en diamant i mitten? -Javisst är det en diamant.
En äkta? Inte glas?
Skulle jag ge dig glas istället för en äkta diamant?
Jag gillar verkligen äkta diamanter.
Jag kanske kan köpa något finare, då?
Nej, den här är helt perfekt.
Det är perfekt form, perfekt storlek, perfekt allt.
Jag ska ha den på mig på premiären.
Det vore trevligt.
Du, Rosemary...
Du och jag är av samma sort, och jag undrar...
Jag har ett möte med Molly Sullivan, och jag är redan sen.
Hon är min kostymör och jag har väldigt specifika idéer för präriehundskören.
Jag tycker päls.
Ursäktar du mig?
Ja, naturligtvis.
Hälsa präriehundarna och antilopen.
Och tack för den vackra gåvan.
Den är verkligen utsökt.
Det var så lite.
Trevligt att se dig igen, konstapeln.
-Detsamma. -Hur är det med Clara Stanton?
Hon mår fint. Hon verkar trivas i Hope Valley.
Så, vad för dig hit?
Ja, det här är svårt.
-Kan jag bjuda på en drink? -Nej, tack, det är bra.
Minns du sist jag var här, du erbjöd mig en belöning för utfört arbete?
-Jag minns. Hur så? -Det kändes inte rätt
att få betalt för att hjälpa mrs Stanton, det känns fortfarande inte rätt.
Men något har hänt, en väldigt privat situation.
Jag försöker ställa allt till rätta, men jag...
-Du undrar om erbjudandet kvarstår? -Om inte, så förstår jag det.
Då ska jag inte ta upp mer av din tid.
Vi har gått med vinst sedan dag ett.
Allt finns här.
Kostnaderna bör gå ner när nya järnvägen för varorna direkt in till stan.
Varför är du då så ivrig att sälja?
Mrs Stanton och jag har skilda åsikter om hur kaféet ska drivas.
Det här är den bästa lösningen.
Jag ville köpa Albert Colemans ställe i Grover's Corners,
men han begärde för mycket.
Nå, om du kommer med ett rimligt bud kan vi säkert komma överens.
Jag gillar att göra affärer med förståndiga människor.
När kan jag förvänta mig något skriftligt?
Om besiktningen går väl borde du kunna få ett bud imorgon bitti.
Jag startar ett nytt projekt så jag vill gärna få detta klart så fort som möjligt.
Livet är ett enda söl
Så höj ditt glas och drick mer öl
Tom.
Vad håller du på med?
Jag dricker öl med mina vänner.
Du skulle ha suttit på ett tåg
-till Fort McNeil i morse. -Ja. Jag missade visst det.
Kan ni lämna oss ifred lite?
Jag fick ett samtal från Faiths farbror när du inte dök upp.
Varför tog du inte jobbet?
Stenbrott är farliga ställen.
Jag tror inte att det är rätt för mig.
Vad är rätt för dig?
-Vet du ens det? -Det är mitt liv.
Mitt liv.
-Och du kastar bort det. -Släpp mig.
Du vet, när pappa dog...
...lovade jag mamma att jag skulle ta hand om dig.
Men jag lägger av nu.
-Du får klara dig själv. -Det har jag alltid gjort.
Vad pratar du om?
När jag hamnade i trubbel och fick bo hos farfar
så bad jag dig att få mamma att låta mig bo på farmen.
Minns du det?
Du sade inte ett ord.
Tog du hand om mig då?
Jag var för ung för att ha något att säga till om då.
Och du har inget att säga till om nu.
Julie, jag kommer med te.
Okej, allihop. På plats, tack.
Sätt er ner.
Jag är miss LeVeaux
och jag ska vara er vikarie tills miss Thatcher är tillbaka.
Men jag kommer också att vara er mentor,
inspiration och rådgivare.
Några av er kanske har läst min kolumn i tidningen.
Jag har det.
Då får du automatiskt ett A för idag.
-Ja? -Kommer vi ha läxor?
Åh, nej. Absolut inte.
Ni kommer att vara för upptagna med att öva på grundardagspjäsen.
Nej då. Jag är nästan klar med ett helt nytt manus till er,
och det finns gott om underbara roller för alla.
Oavsett begränsningar i talang.
Jag kommer också att regissera och finputsa era rollprestationer.
Provspelningar i eftermiddag, men jag har fortfarande lite kvar på manuset.
Så medan jag skriver klart det, kan ni alla ta tio minuter.
Rast.
Rast. Ut med er, schas.
Det här är till dig.
-Vad är det? -Öppna.
Var har du fått de här ifrån?
Det är betalning för ett jobb.
Använd det till din fars läkarräkningar.
Det betyder så mycket.
Jag lovade att alltid ta hand om dig och Jonas.
Bill, snälla. Låt mig bjuda på middag.
Det är det minsta jag kan göra för att tacka dig.
Det är nog ingen bra idé.
-Vi behöver prata. -Om vad?
Jag tänkte på det du sade förut.
Hej, inspektör Avery. Trevligt att se dig.
-Hur mår du idag, Jonas? -Åh, bättre nu när du är här.
Jag hoppas du stannar på middag.
Naturligtvis.
En bra dag vid floden?
Oj, en väldigt bra dag.
Så är det med fiske. Svält eller överflöd.
Men på vägen tillbaka undrade jag vad jag skulle göra med all fisk.
Och då slog det mig att ett kafé kanske skulle ha nytta av dem.
Är det någon här som kan tillaga forell så är det du.
Jag befriar dig mer än gärna från dem.
Vi har inte haft fisk på menyn på länge.
-Så bra. -Men jag måste få betala.
-Nej då. -Jo då. Jag insisterar.
Okej. Så vad är ett rimligt pris?
Det är din fisk. Det måste du bestämma.
Vad sägs om middag?
-Vill du bara att jag lagar middag åt dig? -Om det inte är till besvär.
Men...
Det måste vara mer än ett dussin fiskar.
Du förlorar på den affären.
Låt mig avgöra det.
Så är vi överens?
Det verkar onekligen så.
Toppen.
Vi ses ikväll.
RIDANDE POLISEN I NORDVÄST HAMILTON-DISTRIKTET
Elizabeth. Vad är det?
Julie är borta.
-Är hon borta? -Hon har rymt.
Hennes garderob är tom och det fattas en väska.
Och du hade rätt. Julie erkände att hon körde när de råkade ut för olyckan.
Nå... Har du någon aning om vart hon åkte?
Nej.
Men jag vet nog vem vi ska fråga.
BAGAGE INCHECKNING
-Förlåt att jag är sen. -Jag trodde att du hade ändrat dig.
-Är du säker på det här? -Självklart. Är inte du?
Jo. Men jag...
-Jag kan inte försörja dig... -Oroa dig inte.
-Vi har mina fonder. -Tills din far gör dig arvlös.
Vi har varandra. Resten löser sig.
-Hur visste du? -Nästa gång du rymmer,
-använd inte vår chaufför. -Jag vill prata med dig. Ensam.
Ni kan inte hindra oss.
Det är ingen fara.
Vi ska bara prata.
Av alla dumma saker du har gjort tar det här priset.
Hur tänker du?
-Jag älskar Tom och... -Om du älskar honom
så låter du honom inte göra det här.
Det är vad vi båda vill.
Om ni rymmer nu nekar du honom chansen att få ett riktigt jobb,
att börja ett nytt liv, att bli något.
Är det vad du önskar Tom?
Naturligtvis inte.
Börja då tänka på honom och inte bara på dig själv.
Det var väldigt bra för den här stan att sågverket byggdes.
Det har gett folk jobb och gjort alla glada.
Grundardagspjäs
Men med alla nya människor som sågen för till stan,
hur ska vi underhålla dem?
Ni har tur.
Jag heter Rosemary LeVeaux och jag är skådespelerska.
Miss LeVeaux, kan vi ändra replikerna?
Vi tror inte att borgmästaren skulle prata om att underhålla folk.
Barn...
...ni är skådespelare.
Teaterns invånare.
Och en skådespelares jobb är att inse varför karaktären säger
det författaren har skrivit.
-Vi tänkte att borgmästaren... -Albert.
Jag behöver någon som kan spela träd, och eftersom du är en stor, stark pojke
passar nog den rollen bättre för dig.
Då behöver du inte fundera på vad karaktären säger, för träd pratar inte.
Jag gillar mina repliker som de är.
Bra.
Det är inte till salu.
Du verkar inte förstå.
Mr Tower erbjuder oss tre gånger mer än vad vi har investerat.
Vilket sammanträffande att din plötsliga längtan efter att sälja kaféet kommer
just när du spelat bort både mark och pengar.
Det har inget med saken att göra. Det här handlar om pengar.
Och det är en väldigt bra affär.
För dig, kanske.
Det här kaféet är min försörjning och mitt hem.
-Jag har inte för avsikt att sälja. -Du kan ta din del av pengarna
och öppna ett nytt ställe utan mig som partner.
Och bygga upp det från grunden? Det har jag inte råd med.
Det här erbjudandet finns inte kvar så länge.
Mr Tower vill skynda på affären, så jag föreslår att du
stannar upp och tänker efter.
Jag har tänkt efter. Svaret är ändå nej.
Du begår ett enormt misstag.
Och jag lovar att du kommer få ångra det.
Om det där var ett hot, mr Gowen,
så föreslår jag att du inte retar upp den som lagar din mat.
Varför är alla emot mig?
Det är så långt ifrån sanningen.
Men varför behandlar ni mig så illa?
Ärligt talat, väx upp.
Vad ska det betyda?
Det ska betyda att ditt liv borde vara mer än att shoppa och jaga män.
-Du måste hitta ditt kall. -Tror du inte jag vet det?
-Jag skulle börja ett nytt liv med Tom. -Genom att ljuga för familjen och rymma?
-Du rymde från din familj. -Jag rymde inte.
Jag åkte till något. Det är skillnad. Jag ville hitta en plats
där jag kunde göra skillnad och jag hittade lärarjobbet.
När jag arbetar med barn gör jag skillnad i deras liv.
Jag vet inte vad som skulle ge mig mening.
Enda sättet att ta reda på det är att börja leta.
Och att ta ansvar för sitt beteende är ett bra första steg.
Du kan börja med att berätta sanningen om bilen för far.
Okej, jag ska berätta.
Men Tom får inte åka utan att vi säger adjö.
Snälla, Elizabeth? Kan du ordna det?
Jag gör vad som helst för att få se honom en sista gång.
Okej. Tack, Faith.
Killar, kan ni ge oss en minut?
Jag pratade just med Faith.
Du har tur.
Hennes farbror håller positionen öppen för dig.
Vem bryr sig?
William Thatcher vill ändå att jag ruttnar i helvetet.
Inget jag gör duger för hans dotter.
Det är i alla fall ett steg i rätt riktning.
Du tycker att jag är helt misslyckad, va?
Nej, för jag minns hur du var innan pappa dog.
Du var en rar unge, ansvarstagande.
-Men när han försvann... -Förändrades allt.
Det var inte rättvist.
Men det hände.
Vi alla var tvungna att hantera det.
Fast, Tom, jag tror aldrig att du gjorde det.
-Det gjorde du, eller hur? -Ja.
Men jag visste att jag behövde bli någon som förtjänade hans respekt.
Jag menar...
Det var därför jag blev ridande polis.
Men sanningen är den...
...att det aldrig kändes som att jag dög.
Du?
Inte dög?
Du var hans favorit, inte jag.
-Vilket skitsnack. -Jag hörde honom.
Han skröt inför sina kompisar om hur smart du var.
Han sade att jag var som mamma, men du...
Du var din far upp i dagen.
Du var precis som han.
Sade han verkligen det?
Ja, det gjorde han.
Han var så stolt över dig.
Men jag tror inte att han skulle vara så stolt nu.
Och det skulle krossa hans hjärta
att veta att hans död är orsaken till att du kastar bort ditt liv.
-Förlåt. -Du, du får en andra chans
att vara den son pappa var stolt över.
Här.
Här är något som kan hjälpa dig minnas vad som är viktigt.
-Hans klocka? -Ja.
Han hade velat att du fick den.
Jag tror på dig.
Pappa sover.
Bra.
Jag måste gå.
Vill du inte ha lite kaffe?
Nej. Tack för middagen.
Bill, pengarna du gav...
-Det var mer än generöst. -Bra att jag kan hjälpa till.
Jag tänkte på det du sade sist du var här.
-Och du hade rätt. -Om vad, exakt?
När jag lämnade dig tänkte jag bara på min egen smärta och inte på din.
Jag har nog alltid sett Martin som min son och inte din.
Det kändes mer som att han var en plikt för dig.
Inget kunde vara mer fel.
Jag begick många misstag.
Jag vet det nu, så jag vill säga förlåt.
-Det behöver du inte. -Jo, det gör jag.
Jag var självisk.
Jag insåg inte vad jag hade i dig.
Jag insåg inte att du alltid fanns där för mig.
Kan du förlåta mig?
-Nora. -Snälla.
Jag måste höra dig säga det.
Naturligtvis förlåter jag dig.
När får jag se dig igen?
Jag lämnar stan i ett jobbärende.
Hur länge?
Så länge som det krävs, antar jag.
Jag sade att jag inte är intresserad av att sälja.
Men jag litar inte på honom.
Henry Gowen har ett underligt sätt att landa på fötterna.
Jag har träffat många män som han.
De är smarta. Man kan inte vända ryggen till.
Det låter som du talar av egen erfarenhet.
Vilken kyrka var du vid innan du kom hit?
Hope Valley är faktiskt min första församling.
Jaså? Det hade jag aldrig trott.
Det verkar falla sig så naturligt.
Det är som de säger, ett kall.
Vad gjorde du innan du blev präst?
Jag gjorde allt möjligt.
-Olika jobb, lite blandat. -Och så...
...en dag bestämde du dig bara för att bli en gudsman?
Så en dag dog jag nästan.
Det får en att se på livet i ett annat ljus.
Man får perspektiv på vad som är viktigt och inte.
Jack.
-Vad gör du här? -Tack, Faith.
-För vad? -För allt du har gjort för min bror.
Så vackra.
-Jag antar att du ska åka. -Ja.
Ja, tillbaka till Hope Valley.
Kommer du till Hamilton igen?
Jag vet inte. Förr eller senare.
Jag hoppas på förr.
Du vet...
Jag är glad att jag träffade dig.
Jag också.
Och Jack...
Glöm inte bort vem du är.
Det ska jag inte.
Tills vi ses igen.
Fort.
Jag väntar på dig där uppe.
Snälla, säg att det inte är adjö.
Vi ska bara vara ifrån varandra ett tag.
-Det är bättre för oss båda. -Inte för mig.
Julie, jag har begått en del misstag.
Jag måste hitta mig själv.
Jag behöver göra det på egen hand.
-Så jag var ett misstag? -Nej. Nej, inte alls.
Jag var beredd att rymma med dig, leva resten av mitt liv med dig.
Det är fortfarande möjligt.
-Varför inte? -För att du förtjänar bättre än så.
Du förtjänar någon som inte rymmer från problemen.
Någon som hittar sin väg här i livet,
-någon som kan göra dig lycklig. -Du gör mig lycklig.
Så vänta på mig tills jag blivit den jag vill vara.
För bådas vår skull.
Jag har rört till det på sistone, men jag vet att jag kan vara den personen
om jag försöker.
Det vet jag också.
Du är det bästa som har hänt mig.
Bravo, barn.
En utmärkt, utmärkt repetition.
Och när ni bugat er så är det min tur.
Ha tålamod. Det lär ta ett tag.
Och sedan lämnar ni scenen åt vänster.
Slut för idag.
Allihop, ni ska vara tillbaka i morgon bitti, en halvtimme innan skolan börjar,
så att vi kan spela igenom allt en sista gång.
Inte igen.
Det finns en berömd teater i New York som heter Carnegie Hall,
och hur kommer vi dit?
Öva, öva, öva.
Du, min raring, kommer att bli en stjärna.
Miss Blakeley, när kommer miss Thatcher tillbaka?
Jag tror att hon kommer om några dagar, Albert.
Saknar du henne?
Det enda vi gör med miss LeVeaux är att öva på den dumma pjäsen.
Vi skulle till och med hellre ha dig istället.
Det var sött av dig, Albert.
Spring iväg och klä av dig det där trädet nu.
Jag måste erkänna, jag är imponerad.
Spara applåderna till föreställningen.
Rosemary, jag behöver prata med dig.
Jag är rädd för att jag har tolkat dig fel.
På vilket sätt?
Tills jag gav dig den lilla...gåvan, trodde jag att vi såg på vår relation...
...på samma sätt.
Men jag älskade fyrklövern.
Och sedan sade jag att du kunde få något finare.
Du vet minsann hur man tar en flicka med storm, va?
Jag gör så gott jag kan.
Men du förstår.
Jag vet inte om jag...
...är redo att bli tagen med storm.
Jag förstår.
Och när tror du att du vet det?
Det är svårt att säga.
Hjärtats vägar...
-...är så oförutsägbara. -Det kan man verkligen säga.
-Jag försöker inte spela svår. -Nej, naturligtvis inte.
Så du förstår?
Ja, jag förstår, helt och hållet.
Det visste jag att du skulle.
-Hej. -Hallå. Trevligt att se dig.
Jag har pratat med företagets ägare. Jobbet väntar på honom.
Det var utmärkta nyheter.
Det kommer att ge Tom en chans till nystart.
Bara han kan lägga det som hände här i Hamilton bakom sig.
Jag säger så här, konstapeln.
Så länge Tom håller sig borta från Hamilton och Julie,
lovar jag att han inte har något att oroa sig för.
Det låter mer än rättvist.
-Tack, sir. -Tack själv.
Din hjälp i frågan har varit mycket uppskattad.
Nå... Det är bäst att jag går.
Konstapeln.
Du har gjort intryck på Elizabeth.
Jag har alltid ansett att hon har god smak i valet av sitt umgänge.
Jag kan inte klandra dig för det din bror har gjort.
Och jag är beredd att erbjuda dig en tjänst inom mitt företag.
Tack, sir.
Men kontorsarbete passar nog inte mig.
Jag lär dig. Och du skulle arbeta dig upp
till en ledande position med ansvar här i Hamilton.
Med all respekt...
...anser jag att en mans definieras av det arbete han utför.
Jag är väldigt stolt över mitt yrke.
Jag tror inte att du förstår.
Det här är en chans att skaffa sig en position i samhället.
Att bli...accepterad.
-Accepterad. -Ja.
Jag uppskattar erbjudandet.
Jag vet att det är väldigt generöst.
Då vet du också att det vore dumdristigt att tacka nej.
Ett sådant erbjudande får man bara en gång.
Jag är ledsen, men svaret är ändå nej, sir.
Jag tycker att du bör tänka om.
Jag har ingen avsikt att bli något som jag inte är.
Inte för något.
Och inte för någon.
Adjö, mr Thatcher.
Adjö, konstapeln.
Har banken hört av sig om lånet?
De kommer inte att bevilja det.
Mr Jenkins sade att du inte har tillräckligt med säkerhet.
Vågar Jenkins kräva säkerhet av mig?
Jag ska driva den där patetiska lilla banken i konkurs.
Hade det inte varit för mig hade den där mesen fortfarande plogat åkrar.
Vad vill du att jag ska göra?
Framföra ett meddelande.
-Till mr Jenkins? -Inte till Jenkins.
Det är inte rättvist.
Du har övat.
Jag erkänner.
Bara en till?
Nej, det går inte. Jag kan inte hålla jämna steg med dig.
Dessutom måste jag packa.
-Jag åker imorgon. -Din far vill att jag omförhandlar
ännu ett kontrakt med Lee Coulter, så vi kan fortsätta
nästa gång jag är i Hope Valley.
Du vet att jag avgudar dig.
Du har alltid varit min vän. Det finns inget jag inte skulle göra för dig.
Men jag kan inte låta detta fortgå.
Vad menar du?
Jag njuter av varje ögonblick tillsammans med dig.
Men det är inte rätt mot dig.
Du förtjänar så mycket mer.
Jag vet att du tror att du gör det rätta.
Och om situationen var omvänd skulle jag säga exakt samma sak som du säger nu.
Tack för att du är så förstående.
Men i egenskap av den som ser dig...
...som något mer än en vän...
...måste det vara mitt beslut när det är dags för mig
att överväga andra alternativ.
-Jag vill inte gräla. -Gör inte det, då.
Varför bad han dig prata med mig, Dottie?
Han tror inte att du tar honom på allvar,
och det skulle jag göra om jag var du. Jag har aldrig sett honom sådan.
-Det är hans vanliga skrävel. -Jag tror inte det.
Du har målat in Henry i ett hörn.
Han är som ett inträngt djur, och de kan vara livsfarliga.
Jag tror att jag klarar mig, tack.
-Han kan sänka dig. -Han kan försöka.
Jag ger dig ett gott råd.
Och om du vet ditt eget bästa så lyssnar du.
-Hotar du mig? -Jag säger bara
att du kommer ångra dig om du inte säljer kaféet.
Det var verkligen en intressant resa.
Jag hoppas att nästa resa till Hamilton inte beror på en kris.
Hur är det med Tom?
Tom är vid gott mod.
Jag tror att han är på rätt spår.
Bra. Jag hoppas att han glömmer Julie.
Jag hoppas att Julie glömmer honom. De är två om saken.
Men du måste erkänna att Tom har en förmåga att hamna i trubbel.
-Självklart ser du det på det sättet. -Vad menar du med det?
Min familj har inte samma fina bakgrund som din.
-Så självklart är det vi som är problemet. -Det sade jag inte.
Min bror och jag passar inte direkt in i den bild dina föräldrar har
-av rätt umgänge för deras döttrar. -Det är inte sant.
Jo, det tror jag. Det var därför din far erbjöd mig ett jobb.
Gjorde han?
Det är underbart. Det betyder att han gillar dig.
Nej, det betyder att jag inte är bra nog som jag är.
Sade han det?
Det behövde han inte.
Min far är en väldigt generös man.
Och jag tror att han bara vill erbjuda dig en fin möjlighet.
Säg mig, kan du se mig som chef i din fars företag?
Varför inte?
-Du bör åtminstone överväga det. -Jag är ledsen.
Men jag tänker inte ändra den jag är för att passa din familj.
Det har jag aldrig bett dig om.
Vart ska du?
-Min plats är i andraklass. -Men jag har en kupé.
Du borde åka med mig.
Men jag har lite att tänka över på vägen hem.
Översättning: Caroline Ahlbäck