Tidligere på When Calls the Heart:
Jeg har hatt nok trøbbel. En ny start høres bra ut for meg.
-Du sa at din kone døde. -Jeg mistet henne, sa jeg. Det er sant.
-Det var villedende. -Du vet hvordan
-man sjarmerer ei dame. -Jeg gjør mitt beste.
Vi kan ikke fortsette som om ingenting har skjedd.
Hvorfor ikke? Fortiden er forbi.
Jeg er glad jeg møtte deg, Faith.
Du vet at jeg elsker deg, men dette kan ikke fortsette lenger.
-Jack. -God morgen, Rosemary.
Mr. Trevor kunne ikke forlate saloonen,
så han ba meg vise deg disse.
Han fikk denne seddelen i går kveld, fra en mann
som kjøpte drinker til alle, og akkurat nå
fikk han en annen seddel fra samme mannen.
Hva er problemet?
De har samme serienummer.
Tror du de kan være falske?
Så du hvordan denne mannen så ut?
Han sitter der og venter på diligencen.
Kan du holde dette?
God morgen, Rosemary.
Elisabeth, velkommen tilbake.
Takk. Jeg hørte at du tok over for Mrs. Blakeley
-på skolen mens jeg var borte. -Ingenting å takke for.
Jeg og barna kommer godt overens.
Bra. Men av en eller annen grunn har de ikke kommet videre i pensum.
Elizabeth... det å lære er så mye mer
en hva man kan finne i bøker.
Man må se hele barnet, oppmuntre til selvstendighet.
Du har alltid et unikt perspektiv.
Unnskyld meg, sir.
Jeg lurte på om du kunne si meg hvor du fikk disse femdollarsedlene.
Jeg løste inn en sjekk i banken i går.
Gjorde du?
-Har du flere av dem? -La meg sjekke.
Jack.
DILIGENCE
Jeg håper du ikke er for mett til å spise ferdig frokosten, pastor.
-Jeg bare tar meg god tid. -Skal jeg varme den opp igjen?
Nei, det trenger du ikke. Det går bra.
Er du sikker? Vanligvis spiser du alt. Er eggene for lite stekt?
Nei, de er litt harde.
-Uff da. -Jeg liker de best litt bløte.
-La meg lage deg en ny tallerken. -Nei, nei. Det er greit.
Unnskyld. Jeg er ikke meg selv i dag.
Noe du vil snakke om?
Jeg vil ikke kjede deg med mine problemer.
Det er en del av jobben min.
Det er Henry Gowen.
Han leverte dette til meg i går. Det er liste over ting som må utbedres.
"Brudd på sikkerhetsforskrifter.
Farlig komfyr, avskallet maling, koblingsfeil."
Til å begynne med.
Selv om jeg hadde pengene, kunne jeg ikke gjort det innen fristen.
Ja. Han vil stenge stedet.
Og hver dag jeg holder stengt, taper jeg penger.
Jeg ville gått konkurs.
Henry vil at du skal selge, og han bruker dette til å tvinge deg.
Elizabeth har sagt at hun vil hjelpe meg etter skoletid,
men vi klarer ikke å bli ferdig i tide.
Jeg er ganske nevenyttig.
Hvis vi starter nå, fikser vi det i tide.
-Det kan jeg ikke be deg om. -Du ber meg ikke.
Jeg tilbyr.
Et nytt oppdrag? Jeg jobber fortsatt med falskmyntnerisaken.
Ikke nå lenger. Vi har fått vite at konstabel Thornton
har arrestert en mann i Hope Valley.
-Saken er avsluttet. -La meg dra tilbake dit
-og avhøre fangen. -Det er ikke nødvendig.
Mistenkte vil stilles for retten med sine partnere.
Hvis jeg snakker med ham først, kan jeg finne ut
hvor resten av pengene er gjemt. Vi kan hindre falske sedler fra
-å komme ut i omløp. -Saken er avsluttet, sa jeg.
Ja, sir.
En ting til. I denne rapporten står det
at to av platene du konfiskerte har forsvunnet fra bevisrommet.
-Vet du noe om det? -Nei, sir.
Antakelig en feil med papirarbeidet.
Bill.
Nora?
Du burde ikke være her.
Jeg fikk en fantastisk idé, og ville fortelle om det.
Jeg tror du vil høre om det.
Det passer dårlig.
Du har jobbet så hardt i det siste,
så jeg tenkte vi kunne ta fri noen dager og dra tilbake til Cannon Bay.
-Jeg vet at du elsker stranda der. -Jeg kan ikke snakke om dette nå.
Jack. Jeg så det som skjedde. Er du ok?
Det går bra.
Hvem var mannen med pistolen?
En falskmyntner.
Og han var ikke glad for å bli avslørt.
Det så jeg.
Du sa du hadde mye å tenke på på toget tilbake fra Hamilton,
men vi har knapt snakket sammen siden da.
Det er ikke noe å snakke om.
Det var en lang togtur. Det må være noe å snakke om.
Du oppklarte alt tydelig nok på togstasjonen i Hamilton.
Oppklarte hva?
At vi er fra forskjellige verdener.
Jeg hører ikke til i din verden. La det være.
Jeg vil ikke la det være.
-Min verden er her. -Jeg er ikke sikker
-på om du er ærlig om det. -Ikke ærlig?
Ta det tilbake, Jack Thronton.
Jack. Elizabeth. Godt å ha dere tilbake.
-Godt å være hjemme. -Skal dere to på dansekveld sammen?
-Dans? Det hadde jeg ikke hørt. -Ikke jeg heller.
Jeg kan nok ikke, jeg har mye å ta igjen på skolen.
Jeg har et fjell
-av papirarbeid å ta meg av. -Jeg burde komme i gang.
-Jeg også. -Jo før, desto bedre.
Fint å se deg, Molly.
-Hyggelig, Mrs. Sullivan. -Ha en god dag, Jack.
-Jeg tenkte du trengte noen flere spikre. -Nei, jeg er nesten ferdig, takk.
-Vil du ha litt limonade? -Jeg vil gjerne ha litt limonade.
I dette tempoet blir vi snart ferdig.
Du blir ferdig med Gowen, og alt fortsetter som normalt.
Jeg vet ikke om jeg noensinne blir ferdig med Henry Gowen.
-Men skal be om det. -Jeg også.
-Kan jeg spørre om noe? -Selvsagt.
Hvorfor gjør du dette for meg?
Som jeg sa, det er en del av jobben.
Jeg tror nok ikke du vier alle i Hope Valley like mye oppmerksomhet.
Da jeg først kom hit, fant jeg en by som hadde vært gjennom mye vondt.
Etter at jeg hadde blitt kjent med folk,
spurte jeg dem hvor de hadde funnet styrke.
Hvordan fikk de samlet seg, i stedet for å falle fra hverandre?
-Og vet du hva de sa til meg? -Tro og familie?
Nei. Noen av dem hadde mistet familien.
Og mange av dem mistet troen.
Så, hva var det?
Det var deg, Abigail.
De fleste av dem
sa at det var du som holdt denne byen sammen.
Så når du spør hvorfor jeg gjør dette...
Vel, jeg tenkte det var på tide at noen passet på deg også.
POLITIKONTOR
Det er bare én person som kan redde deg fra en livstid
i fengsel, og du ser på ham nå.
Samarbeid med meg... Jeg lover at det er verdt det.
-Bill? -Jack. Godt å se deg.
-Jeg visste ikke du var tilbake. -Det gjelder falskmyntnerisaken.
-Godt arbeid med arrestasjonen. -Jeg ble fortalt
at saken var avsluttet.
-Den har blitt gjenopptatt. -Å ja? Det har ingen fortalt meg.
Jeg bare samler noen tråder.
Jeg blir omtrent en dag, så drar jeg tilbake til Hamilton.
-Vel, hvis jeg kan gjøre noe... -Takk, Jack. Jeg tar meg av det.
Louise.
Mannen din vil ikke like dette, men sannheten må fram.
Kjære lojale leser...
Enhver mann som glemmer sitt eget jubileum
fortjener ikke mer enn en iskald skulder.
Eller du kunne foreslå
at han tilbringer natten på gulvet eller ute i bua.
Og plutselig ba ham meg opp til dans.
Jeg visste ikke hva jeg skulle si.
-Jeg håper du sa ja. -Selvsagt.
Vel... hvem er han?
-Lee. -Coulter?
Du må være spent.
Gjett om. Kan du tro det?
Han er så... kjekk og sjarmerende.
Det finnes bare ett ord som kan beskrive
en mann som behandler en kvinne så respektløst.
Og det ordet, kjære leser, er "kjeltring".
Elizabeth?
Abigail bestilte dette fra butikken. Jeg tenkte jeg skulle levere det.
Du kan sette det her.
-Fint arbeid. -I motsetning til hva du tror,
er jeg i stand til langt mer enn det jeg lærte på skolen.
Jeg har aldri sagt noe annet.
Hvorfor sa du at jeg ikke er ærlig om hvem jeg er?
Elisabeth, jeg tror ikke hjertet ditt er her.
Hvorfor sier du det?
Hvor lang tid tok det deg å komme tilbake da moren din var syk?
Jeg kunne ikke bare reise, hun trengte meg.
Det forstår jeg. Og det var derfor du ble der?
Ikke på grunn av noe annet?
-Snakker du om Charles? -Du og Charles har mye til felles.
Og jeg antar du har mye til felles med den sykepleieren. Var det Faith?
Faith? Faith prøvde ikke å endre meg til noe jeg ikke er.
Det siste hun sa til meg før jeg kom tilbake, var
-husk hvem du er. -Når prøvde jeg å endre deg?
Du ville at jeg skulle ta
-jobben din far tilbød meg. -Nei.
Ok, jeg mente at du burde i det minste vurdere det.
Det kunne hatt sine fordeler å jobbe for ham.
-Det er problemet. -Jeg ser ikke noe problem,
bortsett fra at du ikke er særlig åpen,
-og jeg skjønner ikke hvorfor. -Elizabeth.
-Jeg må jobbe videre. -Jeg også.
Vet du, jeg tenkte det kunne være moro om vi alle dro inn til byen en dag.
Nei takk. Jeg vil heller være alene.
Julie, vi prøver bare å muntre deg opp.
-Vi vil bare at du skal være glad. -Om dere ville det,
-ville dere ikke ha sendt bort Tom. -Vi sendte ham ikke bort.
-Han tok en jobb i en annen by. -Tror dere ikke jeg forstår?
Dere ble kvitt ham fordi han ikke er fra den rette familien.
-Det er ikke sant. Din far... -Det er sant.
-Som han gjorde mot Elizabeth. -Vi snakker ikke om Elizabeth nå.
Dere vil ikke hun skal være med Jack,
av samme grunn, det er helt tydelig.
Hun er bare heldig som bor langt unna.
Din mor fortjener ikke å bli snakket slik til.
Og jeg fortjener ikke å bli behandlet slik dere behandler meg.
Jeg håper du kommer på middag.
-Det minste jeg kan gjøre. -Det er snilt av deg,
men jeg ble invitert på middag hos familien Henshaw.
-Du får ha den til gode. -Takk, det vil jeg gjerne.
Tror du vi kan starte rundt 07.00 i morgen tidlig?
Vi kan starte klokka 06.00 om du vil.
Enda bedre.
Hallo, Abigail.
Bill.
Hva gjør du i Hope Valley?
Jeg gjør ferdig en etterforskning.
-Hvordan har Clara det? -Bra.
Hun er i Cape Fullerton et par dager for å hente forsyninger.
Jeg så at pastor Hogan nettopp gikk.
Ja, han hjelper meg med noen reparasjoner.
-Han er en god mann. -Det er han.
Det er... vanskelig for meg å se deg tilbringe tid med noen andre.
Frank Hogan er en venn.
Jeg har mye å gjøre her,
og jeg vet at du også har ting å gjøre.
Det var godt å se deg, Abigail.
Der har vi kjærlighetseksperten vår.
Hallo, Lee.
Hallo. Har du fått noen interessante brev fra leserne?
Vel, det er utrolig
at så mange har problemer med kjærligheten.
-Man skulle ikke tro det var så vanskelig. -Men det er det.
Jeg begynner å tro at menn og kvinner bare tenker ulikt.
Livet er vanskelig nok uten å prøve å forstå seg på det motsatte kjønn.
Jeg kunne ikke vært mer enig.
Når vi snakker om... problemer...
Det er noe jeg vil snakke med deg om.
Hva som helst. Du kan snakke med meg når som helst.
Kan jeg stole på at dette blir mellom oss?
Absolutt.
Jeg har tenkt mye på noe vi diskuterte for litt siden.
Det har jeg også, Lee.
Fortsett, er du snill.
Og du nevnte at du ville skrive en avslørende artikkel om Henry Gowen.
Unnskyld. Hva?
Men at forleggeren din ikke turte å gjøre det.
-Ja. -Jeg overtalte ham til det.
Han sa at hvis du gjorde en god jobb, skulle han publisere det på forsiden.
-Forsiden? -Ja.
Og det var det du ville snakke om?
Vel, ja. Selvsagt.
Vel, det var...
Vel, ganske...
...spennende.
Hva er galt? Du...
Du virker ikke særlig glad.
Er det noe annet du tenker på?
Jeg er glad. Jeg er... Jeg er spent.
Jeg kan knapt vente med å sette pennen på papiret.
Sånn skal det være. Jeg skal ta en drink.
Av en sol som varselfull Gryr med høstlig skjær av gull
Beklager å forstyrre.
-Jeg er her for å fikse vinduet. -Må du gjøre det nå?
En storm er på vei.
Vi holder på å lese Edgar Allan Poe.
Han kommer ikke til å merke noe.
Av et lyn som brått slår ned Like ved mitt oppholdssted...
Kan du ikke komme tilbake til lunsj?
Det er bråk nå, eller våte gulv senere.
Av en torden, av en storm Og av skyen som tok form
Mot den blå bunn himlen fikk
Av demonen i mitt blikk
Miss Thatcher?
Ja, Emily?
-Er du sint på konstabel Thornton? -Selvsagt ikke.
Hvorfor gjorde du en mine mot ham da?
-Det gjorde jeg ikke. -Jo, det gjorde du. Sånn:
Jeg bare...
...tenkte på stormen, og at jeg håper ingen av oss blir våte.
Vel, hvor var vi?
Et øyeblikk.
Hallo, Bill.
-Hvordan fant du meg? -Hvorfor? Er det hemmelig?
Jeg gjør ikke dette. Jeg er her i politiærend.
Det nytter ikke å lyve til meg. Jeg snakket med sjefen din.
Du skulle egentlig jobbe med en ny sak i Hamilton.
-Slikt kan du ikke gjøre. -Dette handler ikke om meg.
Vi vet begge hvorfor du er her igjen.
-Dette har ingenting med Abigail å gjøre. -Jeg tror deg ikke.
Derfor kjøpte jeg en billett og tok første tog hit.
Vi snakker om dette når jeg kommer tilbake til Hamilton,
det lover jeg, men du kan ikke være her nå.
Jeg skal ordne med et rom til deg, og du reiser ved første anledning.
Kom inn.
Hva skriver du?
Jeg skriver ikke, jeg jobber med skissene mine.
Skjønner.
Vi har en spesiell gjest i kveld. Lionel har tatt med fetteren sin.
Noe så kjedelig.
At en mann ikke stjeler biler eller havner i slagsmål,
gjør ham ikke kjedelig.
Du kjenner ikke Tom Thornton.
-Godt nok til å vite at han betyr trøbbel. -Viola, når skal du forstå det?
-Forstå hva? -At jeg ikke er deg.
Jeg liker ikke de samme klærne, jeg har ikke de samme vennene,
jeg liker ikke de samme mennene.
Du må virkelig legge Tom bak deg.
Du tror du vet alt, gjør du ikke?
Du tror du er bedre enn meg
fordi du har giftet deg med en mann med tittel?
Er du engang forelsket i Lionel?
Det er jeg faktisk.
Og er det av de rette grunnene?
-Det er i alle fall ikke av feil grunner. -Hva skal det bety?
Er du forelsket i Tom?
Eller er du med ham fordi du vil bevise noe ovenfor mor og far?
-Du forstår ikke. -Jeg foreslår bare
at du er åpen for andre muligheter.
Lionels fetter vil invitere deg på Operaforeningens ball.
Er det så ille å dra med en mann som er kjekk, rik og dannet?
Følger du ikke med? Jeg er forelsket i en annen.
Greit.
Så bli med for musikkens del.
Jeg har hørt at de har en fantastisk bariton.
Greit. Men bare fordi det er bedre enn å bli hjemme.
Hvem vet? Kanskje du vil like det.
Jeg har hørt at det er litt kaldt mellom deg og Jack.
-Hvem sa det? -Det er en liten by.
Vi blir visst ikke ferdige med det som skjedde i Hamilton,
og jeg skjønner ikke hvorfor.
Det er aldri lett å krangle med noen du er glad i.
-Og jeg er veldig glad i Jack. -Jeg vet det.
Jeg tror dere må komme til sakens kjerne.
Det handler ikke om det på overflaten, men om det som ligger bak.
Og du må kanskje grave litt for å finne det.
Jack sier vi er fra forskjellige verdener.
Ok, det er ikke veldig spesifikt, men det er en start.
Det var vanskelig nok å få bare det ut av ham.
Bare hold samtalen gående.
Å ikke snakke om det er det verste man kan gjøre.
Det gir bare ingen mening.
Jeg sa at jeg er klar for å bli hodestups forelsket,
og så ber Lee plutselig noen andre på dansen.
Molly Sullivan, faktisk.
Vel, Molly er en snill, smart og vakker kvinne.
Hun har pene føtter.
Jeg har hørt at hun er en fantastisk kokk.
Ikke halvparten så god som meg.
Hun lager scones som bly, og grytesteken hennes er seig som sko.
For ikke å nevne pannekakene.
Jeg har aldri sett deg så oppspilt.
Jeg er ikke oppspilt. Jeg prøver bare...
...å redde Lee fra et ufordøyelig liv.
Og jeg vet akkurat hva jeg skal gjøre.
-Hva? -Jeg skal vinne ham tilbake med en gave.
Noe som... viser hva jeg føler.
Tror du virkelig menn lar seg overbevise så lett?
Sier mannen som har lagt forholdet på is siden Hamilton?
-Dette handler om deg, ikke meg. -Kom igjen.
Jeg ser dere knapt sammen lenger.
Hva skjedde denne gangen? Si meg sannheten. Er det Charles?
-Jeg sier ingenting. -Jeg skriver en fullstendig
anonym rådgivningsspalte. Du kan stole på meg.
-Det lover jeg. -Alle som leser spalten din vet
akkurat hvem du snakker om.
Jeg lover å ikke skrive om noe du forteller meg.
Ikke et ord.
Jeg er bare bekymret for deg.
Men, se på disse to!
-Jammen er de et flott par. -Ikke si noe.
Jack?
Rip? Hva gjør du under der?
Ikke vær redd, Rip. Det er bare torden.
Kjære Jack.
Jeg vet at det er vanskelig...
...å snakke...
...om disse tingene.
Mr. Jenkins sier at dette er så langt
banken er villig til å gå med lånet.
Vel, det gir meg tid til å stable meg på beina.
Var det noe mer?
Jeg hørte et rykte om at Rosemary LeVeaux skriver en artikkel om deg.
Om hvordan du misbruker din makt som borgermester.
Finn redaktøren av den avisen.
-Si at jeg vil snakke litt med ham. -Selvsagt.
-Henry. -Nora.
Jeg... ventet ikke å se deg så snart.
-Håper ikke jeg er til bry. -Nei, slettes ikke. Det er fint å se deg.
Jeg skulle ønske Bill kunne si det. Han virker betatt av Abigail Stanton.
Jeg er lei for at jeg måtte fortelle deg det.
Du tenker vel det er dumt av meg å bruke så mye tid på ham.
Jeg synes du skal gjøre det som gjør deg lykkelig.
Han ba meg om å reise,
men jeg tror ikke det er noen god idé at han er her uten meg, tror du?
Men jeg har ikke mye penger til hotell.
La meg finne et sted til deg.
Takk, Henry. Du har alltid vært snill mot meg.
Det vi jeg alltid være, Nora.
-Rip. -Jack.
Jeg har sett etter deg.
Har du sett Rip?
Jeg så ham i fengselet tidligere.
-Var du i fengselet? -Ja.
Lot du døra stå åpen?
Nei, det tror jeg ikke.
Kanskje?
Han hater torden. Han løper avsted hvis døra ikke er stengt.
Jack, jeg er så lei for det. Jeg lover å finne ham.
Jeg tipper han er ved gruva. Jeg fant ham der forrige gang.
-Jeg går og henter ham. Det var min feil. -Stormen kommer. Jeg drar.
Jack, jeg klarer fint å ri bort til gruva selv.
-Elizabeth. -Jeg er straks tilbake.
Vel, du får ikke dra alene.
Håper jeg ikke forstyrrer.
Nei, overhodet ikke.
Jeg så at du satt her...
-...helt alene. -Ja.
-Kan jeg sette meg? -Ja, selvsagt. Vær så god.
Så, hvordan går det med artikkelen?
-Hva? -Avsløringen, om Henry Gowen.
Den artikkelen, ja. Den er på vei.
Ordene... bare strømmer ut på arket.
Flott.
Jo før du blir ferdig, desto bedre.
Jeg setter min lit til deg.
Og jeg skal ikke skuffe deg.
I mellomtiden...
-Har jeg laget noe til deg. -Hva er det?
Bare en liten gave, ikke noe spesielt.
-En gave? For hva? -Trenger jeg en unnskyldning?
Absolutt ikke.
-Skal jeg...? Ja, ok. -Ja, for all del.
Det er havre- og rosinkjeksene mine.
-Jeg vet at du liker søtsaker. -Vel, takk skal du ha.
Dette var altfor mye.
Jeg lover at disse er borte før dagen er omme.
Der er nydelige, men du burde ikke spise alle på en gang.
Å nei, ikke jeg. Jeg skal ta dem med til guttene på bruket.
-Hvorfor det? -Fordi jeg er allergisk mot rosiner.
Å, kjære vene.
Så, skal du på låvedans på fredagskvelden?
Vel, som du kan forstå, har jeg fått noen tilbud,
jeg mener, mange tilbud, så jeg har faktisk ikke bestemt meg ennå.
Jeg skjønner.
-Skal du dit? -Ja, det skal jeg.
Så fint.
Jeg har bedt Molly Sullivan, og hun sa ja.
Molly...
...er en smart, snill og vakker kvinne.
Det er hun. Og hun er også en god kokk.
Jeg mener, hun er en sabla dyktig kokk.
Jeg må gå nå.
Å, Rosemary?
Takk for rosinkjeksene.
Rip.
Det var her jeg fant ham sist.
-Rip. -Det ser ikke ut om han er her nå.
Vi fortsetter vel å lete?
Det høljer ned der ute.
Han søkte nok ly et sted. Vi bør gjøre det samme.
Ser ut som noen har vært her før.
Gullgravere slår leir i disse gruvene av og til,
-men vanligvis bare om sommeren. -Ingen grunn til å fryse ihjel.
-Hva gjør du? -Jeg lager et bål.
Jeg har lest en bok om friluftsliv.
Du vet jeg har fyrstikker i saltasken?
-Hvorfor sa du ikke det? -Det er morsommere å se på deg.
Vel, kan du hente dem, er du snill?
Dette er det hyggeligste avhøret jeg kan huske å ha vært med på.
Vel, jeg er ikke ferdig ennå.
Jeg har ett spørsmål til.
-Hvor er pengene gjemt? -Hvilke penger?
Partnerne dine sa at det er du som vet hvor pengene er.
Jeg tror du skulle hente dem.
-Jeg aner ikke hva de snakker om. -Vel, det har seg slik,
at gitt mengden papir, kjemikalier og blekk dere kjøpte,
kom vi til at gjengen deres hadde nok til å trykke rundt tusen sedler.
Vi har konfiskert omtrent halvparten,
og det betyr at resten er gjemt unna.
Og hvis jeg visste hvor de var... hvorfor skulle jeg si det til deg?
Fordi du kan ikke bruke pengene
hvis du sitter i fengsel resten av livet.
Tenker du på en avtale?
Si meg hvor pengene er, så skal jeg prøve å få deg ut herfra.
Hvorfor skal jeg stole på deg?
Fordi jeg er en mountie og holder mitt ord.
Og hvis jeg dreper noen, ser jeg dem i øynene.
-Jeg trenger litt mer motivasjon. -Du får ti prosent.
Men jeg vil ha navnet på mannen som leder hele operasjonen.
Ingen avtale.
Det er ditt valg.
Jeg skal gi deg litt tid til å tenke på det.
Hvordan går det?
Du er en populær mann.
Jeg er prest.
Det er budskapet mitt som er populært.
Jeg hørte du har vært opptatt på kaféen.
Et samfunn er sterkere når vi hjelper hverandre.
Jeg gjør mer for byen enn du kan fatte.
Noen har andre meninger om det.
Jeg tror du har vært litt for ivrig med kafébesøkene i det siste.
Hvis det er noe som plager deg, Henry, så vil jeg gjerne vite om det.
Vel, jeg setter pris på din kristelige omtanke, pastor.
Det som plager meg er at vi har en prest
som ikke passer sine egne saker.
Det må ha vært vanskelig
da de stengte gruva og du mistet jobben.
Det var en vanskelig tid.
Situasjonen har forbedret seg veldig i etterkant.
Det er et stort ansvar å være borgermester.
Ja, og ingen er bedre kvalifisert til det enn meg.
Men enkelte vil si at dine... personlige
interesser går foran samfunnets interesser.
Jeg tror du burde ta det Abigail Stanton sier
med en klype salt.
Mrs. Stanton vil deg ikke noe vondt.
Jeg vil ikke deg vondt,
men jeg undersøkte deg da du først kom til Hope Valley.
Det overrasker meg ikke.
Det ser ut til at før du fullførte
dine studier ved presteskolen i Fuller,
eksisterte du ikke.
Ingen ser ut til å vite hvem du er.
-Hope Valley er min første menighet. -Det vet jeg.
Jeg vet også at... du skjuler noe.
Hva det enn er...
...så finner jeg det ut.
Til sist.
Dette burde holde oss varme et par timer.
Da er kanskje stormen forbi.
Naturen følger sjelden andres regler.
Den kan være sta.
Som noen andre jeg kjenner.
Du snakket slik om meg før.
Jeg gjør det fortsatt.
Men du avskyr hvem jeg er og hvor jeg kommer fra.
Det har jeg sagt.
Så hva mente du da du sa at vi er fra forskjellige verdener?
-Du ville bort fra Hamilton. -Jeg ville ikke bli noen jeg ikke er,
-bare for din far skyld. -Dette handler ikke om min far.
Sannheten er...
...du er som en annen person, i Hamilton.
Jeg tror ikke du vet hvem du er, ennå.
Nå høres du ut som min far.
Kvinnen som pumpet vann på den gården, er ikke den samme
som hun som har en tjener til å legge fram klærne for seg.
Skjønner du ikke at alt det er en del av meg?
Jeg likte meg på gården.
Og jeg liker meg i et stort hus i Hamilton.
Du aksepterer meg ikke som jeg er.
Der tar du feil.
Tror du virkelig det?
Jeg skal se om jeg finner mer ved.
Jøye meg, som det regner.
Hallo, dere to.
Rosemary, hallo. Alltid hyggelig.
Det var en interessant farge.
Lee skal vise meg rundt på sagbruket når det slutter å regne.
-Jeg lånte henne en frakk. -Den er så varm og god.
-Jeg liker å holde deg varm og god. -Så søtt av deg.
Vel, først dans, og så omvisning.
Noe så... gledelig.
Det er det virkelig. Jeg tok fri for dagen
-så vi kunne være sammen. -Har du sett sagbruket?
Nei, det har jeg ikke. Jeg har vært for opptatt.
Jeg forteller deg om det
-når jeg kommer tilbake. -Flotte greier.
Jeg må gå. Jeg må jobbe med artikkelen min, så dere får unnskylde...
-Selvsagt. -Ikke jobb for hardt.
Ha det.
-Skal vi sette oss? -Ja.
-Mrs. Stanton. -Mrs. Avery?
Du lovte å ikke treffe min mann igjen.
Kan vi gå til kafeen og snakke om dette?
Hvorfor det? Jeg har ingenting å skjule. Har du?
Selvsagt ikke. Jeg tror dette er en misforståelse...
Det er ikke noen misforståelse.
Jeg vet med sikkerhet
at du inviterte min mann tilbake hit.
-Og du har oppmuntret ham. -Det har jeg aldeles ikke gjort.
Du er en løgner. Jeg prøvde å være taktfull
med deg sist jeg var her,
-men du hører jo åpenbart ikke etter. -Det holder.
Jeg lover at du skal få angre på at du noensinne møtte ham.
Dette handler ikke om å ville gjøre deg til noe du ikke er.
Eller om å passe inn i Hamilton.
Og det handler ikke om at vi kommer fra forskjellige verdener.
Så hva handler det om?
Husker du da du fortalte meg at en mountie ikke gifter seg?
At hvis de ville at du skulle ha en kone, ville de ha utstedt en til deg?
Jeg tror kanskje de har rett.
Da jeg så den mannen sikte på deg med pistolen...
Det var som om jeg ikke kunne puste.
Hele verden gikk i sakte film.
-Hva om han hadde skutt deg? -Det gjorde han ikke.
Ikke denne gangen.
Det skremte meg, Jack.
Det skremmer meg at kanskje en dag kommer du ikke hjem.
At det som skjedde med din far kan skje med deg.
Jeg må kunne sove om natten og vite at du er trygg.
Jeg er trygg.
-Det kan du ikke garantere. -Ingen kan det.
Men jeg er god til det jeg gjør.
Og jeg tør å møte min frykt.
Og jeg vil aldri endre det ved deg.
Akkurat det...
...at du sier det, betyr så mye for meg.
Men, Jack...
Jeg vet ikke om jeg er modig nok
til å tilbringe livet med noen som er så modig som deg.
Tekst: Steinar Beddari