Din episoadele anterioare...
Am avut destule probleme. Vreau să iau viața de la capăt.
- Mi-ai zis că soția ta a murit. - Că am pierdut-o.
M-ai mințit.
- Știi cum să cucerești o fată. - Mă străduiesc.
- Nu o putem lua de la capăt. - De ce? Ce a fost a fost.
Mă bucur că te-am cunoscut, Faith.
Te ador, dar nu mai putem continua.
BUN VENIT ÎN HOPE VALLEY
- Jack... - Bună, Rosemary!
Dl Trevoy nu putea pleca din cârciumă. Vrea să vezi asta.
A primit bancnota de la un domn care le făcea cinste tuturor
și adineauri a primit o bancnotă la fel de la același om.
- Care e problema? - Au aceeași serie.
Or fi bancnote false?
- L-ai văzut pe bărbat? - E acolo, așteaptă diligența.
Poți ține astea? Mersi.
- Bună dimineața, Rosemary! - Elizabeth, bine ai revenit!
Mulțumesc! Am auzit că ai ținut orele în lipsa mea.
Nu-mi mulțumi! M-am înțeles de minune cu copiii.
Bine. Dar nu știu de ce nu și-au făcut temele.
Elizabeth, pot învăța mai multe decât scrie în cărți.
Educația trebuie să fie completă, să încurajeze gândirea independentă.
Întotdeauna ai o perspectivă unică.
Scuză-mă, domnule. De unde ai bancnotele astea?
De la bancă, ieri.
- Serios? Ai mai multe? - Stai să văd.
Jack!
Dle pastor, sper că nu ești prea sătul să termini mâncarea.
- Nu mă grăbesc. - Să-ți reîncălzesc porția?
Nu te obosi. E caldă.
Sigur? De obicei, devorezi ouăle. Sunt prea moi?
- Sunt cam crocante. - Vai de mine!
Îmi plac cojile mai moi.
- Îți aduc altă porție. - Nu e nevoie.
- Scuze, nu-s în apele mele. - Ai vrea să vorbim?
- Nu te plictisesc cu problemele mele. - Asta îmi intră în atribuții.
Problema e Henry Gowen.
Mi-a trimis asta aseară. Cică e nevoie de reparații.
"Probleme de siguranță.
Cuptor periculos, vopsea cojită, fire prost legate."
Doar pentru început.
Nici de-aș avea bani n-aș putea respecta termenul-limită.
- Altfel închide cafeneaua? - Și zi de zi aș pierde bani.
Aș da faliment curând.
Henry vrea să vinzi și îți forțează mâna.
Elizabeth s-a oferit să mă ajute după școală,
dar nu putem termina la timp doar noi două.
Sunt meșter priceput. De-aș începe acum, am respecta termenul.
- Nu-ți pot cere asta. - Mă ofer.
O nouă misiune? Încă mă ocup de falsificatori.
Nu. Tocmai am aflat că sergentul Thornton a arestat un al treilea suspect.
Cazul s-a închis.
- Vreau să interoghez prizonierul. - Nu va fi nevoie.
Suspectul va fi transferat în vederea procesului.
Dacă vorbesc cu el, pot afla unde au ascuns restul banilor.
- Scoatem bancnotele false din circulație. - Cazul e închis.
- Da, domnule. - Încă ceva!
După raport, două din matrițele confiscate lipsesc din depozitul de dovezi.
- Știi ceva? - Nu. O fi o încurcătură în acte.
- Bill! - Nora? N-ar trebui să fii aici.
Am o idee minunată și voiam să ți-o împărtășesc.
- Vei fi interesat. - Nu e momentul potrivit.
Muncești din greu, fără odihnă.
Hai să ne luăm liber câteva zile, să mergem iar în golful Cannon.
- Știu cât îți plac plajele. - Nu pot vorbi acum despre asta.
Jack, am văzut ce s-a întâmplat. Ești teafăr?
Sunt bine.
- Cine era omul înarmat? - Un falsificator de bani.
- Nu se bucura c-a fost prins. - Am văzut.
Ai zis că te-ai gândit pe drumul dinspre Hamilton,
dar n-am mai prea vorbit de atunci.
Pentru că nu avem ce vorbi.
Drumul a fost lung. Sigur avem multe de vorbit.
- M-ai lămurit în gara din Hamilton. - În ce privință?
Că suntem altfel, din lumi diferite, și că locul meu nu e în lumea ta.
- Las-o așa. - Nu vreau.
- Lumea mea e aici. - Nu cred că ești sinceră.
Nu-s sinceră? Jack Thornton, retrage-ți cuvintele!
Jack, Elizabeth! Mă bucur că v-ați întors.
- E bine să fiu acasă. - Vă voi vedea la bal împreună?
- Nu știu de niciun bal. - Nici eu.
N-aș putea să vin. Am mult de recuperat la școală.
- Am hârțoage de completat. - Ar trebui să mă apuc imediat de treabă.
- Și eu. - Cât de curând. M-am bucurat să te văd.
- Încântat, dnă Sullivan. - La revedere, Jack!
- Ți-ar mai trebui cuie. - Aproape am terminat, mersi.
- Ai vrea limonadă? - Mi-ar plăcea mult.
În ritmul ăsta, vom termina curând.
Vei scăpa de Gowen și-ți vei vedea de treburi liniștită.
Nu cred că scap vreodată de el, dar mă voi ruga să fie așa.
Și eu.
- Pot să te întreb ceva? - Desigur.
- De ce faci asta pentru mine? - Cum am zis, îmi intră în atribuții.
Cumva, nu cred că ești așa de atent cu toți cei din Hope Valley.
Am găsit aici un oraș care a suferit mult.
După o vreme, cunoscând oamenii, am întrebat cum au avut putere să reziste.
Cum au reușit să fie mai uniți în loc să se dezbine. Știi ce au zis?
- Prin credință și familie? - Nu.
Unii și-au pierdut familia. Mulți își pierdeau credința.
- Atunci ce au răspuns? - Motivul ai fost tu, Abigail.
Mulți oameni au spus că tu ai ținut orașul unit.
Când mă întrebi de ce fac asta...
E vremea să aibă cineva grijă de tine.
POLIȚIA REGIONALĂ DIN NORD-VEST
Un singur om te poate împiedica să-ți petreci viața în închisoare: eu.
Dacă cooperezi cu mine, o să merite.
- Bill? - Jack... Mă bucur să te văd.
Nu știam că te-ai întors.
Încheiam cazul falsificatorilor. Bravo că l-ai arestat pe individ!
- Am auzit că s-a închis cazul. - S-a redeschis.
- Nu mi-a spus nimeni. - Rezolvam ultimele detalii.
Peste o zi, mă întorc la Hamilton.
- Dacă te pot ajuta... - Mersi, Jack. Mă descurc.
CÂRCIUMĂ
Louise, soțului tău n-o să-i placă asta, dar adevărul trebuie spus.
ÎNTREAB-O PE MARYROSE
"Dragă cititoare fidelă,
orice bărbat care uită de aniversarea ta
merită tratat cu răceală
sau îl poți trimite să doarmă pe jos, în magazia de unelte."
Din senin, m-a invitat la bal. N-am știut ce să spun.
- Sper că ai acceptat. - Desigur.
Cine e?
- Lee Coulter. - Cred că ești încântată.
Normal! Îți vine să crezi? E chipeș și fermecător.
"Un singur cuvânt poate descrie
un bărbat care tratează o femeie cu atâta lipsă de respect.
Acel cuvânt e ticălos."
Elizabeth?
- Abigail a comandat astea de la prăvălie. - Le poți lăsa aici.
Bravo!
Contrar impresiei tale, știu mai multe decât am învățat la pension.
N-am zis altceva.
De ce ai spus că nu-s sinceră?
- Elizabeth, inima ta nu-i aici. - De ce spui asta?
Cât ți-a luat să revii când mama ta era bolnavă?
Jack, nu puteam pleca din senin. Avea nevoie de mine.
Înțeleg. De asta ai rămas acolo? Nu din alt motiv?
- Te referi la Charles? - Aveți multe în comun.
Și tu ai multe în comun cu asistenta aceea, Faith.
Faith n-a încercat să mă schimbe.
Înainte să mă întorc, m-a îndemnat să nu uit cine sunt.
Eu am încercat să te schimb?
- Voiai să accept slujba de la tatăl tău. - Nu.
Sugeram doar să te gândești și să-l asculți.
- Ar fi avantaje dacă ai lucra pentru el. - Asta e problema.
Nu văd nicio problemă în afară de faptul că ești cam reticent.
- Nu pricep de ce. - Elizabeth...
- Am treabă. - Și eu.
- Ar fi amuzant să ieșim cu toții în oraș. - Nu, mersi. Prefer să fiu singură.
Julie, vrem să te înveselim. Ne dorim să fii fericită.
- Aș fi fost dacă nu-l goneați pe Tom. - Nu l-am gonit.
- S-a angajat în alt oraș. - Te rog! Crezi că nu știu ce se petrece?
L-ați gonit pentru că nu e dintr-o familie bună.
- Nu-i adevărat. Tatăl tău... - Ba da! Ați încercat și cu Elizabeth.
Acum nu vorbim despre Elizabeth.
Nu vă place relația ei cu Jack și ați arătat-o limpede.
Bine că locuiește departe!
Julie, mama ta nu merită să-i vorbești așa.
Nici eu nu merit să fiu tratată în halul ăsta.
Sper să vii la cină. Măcar astfel să te răsplătesc.
Ești amabilă, dar sunt invitat la familia Henshaw.
- Poate altă dată. - Da, am putea.
Putem începe mâine, la ora 7:00?
- Chiar și pe la 6:00. - Și mai bine.
Bună, Abigail!
Bill...
- Ce te aduce în Hope Valley? - Termin o anchetă.
- Ce face Clara? - E bine.
Aduce provizii din Cape Fullerton.
- L-am văzut pe pastorul Hogan plecând. - Da, mă ajută cu niște reparații.
- E un om bun. - Da.
Mi-e greu să te văd petrecându-ți timpul cu altcineva.
Frank Hogan mi-e prieten. Scuză-mă, am multă treabă.
Știu că și tu ești ocupat.
Mă bucur să te revăd.
Ce silitoare e experta noastră în relații!
- Bună, Lee! - Bună. Ai vreo scrisoare interesantă?
E uluitor câți oameni au probleme în amor.
- Nu pare să fie așa de greu. - Dar este.
Încep să cred că bărbații și femeile nu gândesc la fel.
Viața are destule probleme și fără să încerci să pricepi sexul opus.
- Absolut de acord. - Apropo de probleme...
- Voiam să discutăm ceva. - Orice. Poți vorbi oricând cu mine.
Îți pot face o confidență?
Absolut.
M-am gândit mult la o discuție pe care am purtat-o acum ceva vreme.
Și eu, Lee. Te rog, continuă!
Ai spus că vrei să scrii un articol despre Henry Gowen.
- Poftim? - Dar redactorul se temea să-l publice.
- Da... - L-am convins.
Dacă te descurci bine, îl va publica pe prima pagină.
- Pe prima pagină? - Da.
- Despre asta voiai să vorbim? - Da, desigur.
Ei bine...
Este...
...încântător.
Mulțumesc!
Ce este? Nu pari prea încântată.
- Te preocupă ceva? - Eu...
Nu. Sunt încântată. E minunat.
Abia aștept să mă apuc de scris.
Așa te vreau! Îmi iau ceva de băut.
"Din ce soare în mișcare În tomnatică splendoare..."
Scuze că vă întrerup. Am venit să repar fereastra.
- Chiar e nevoie acum? - Se apropie o furtună.
- Citeam poeziile lui Edgar Allan Poe. - Nu va ști că sunt aici.
"Din fugare fulgere Cerului străpungere..."
Nu poți reveni la prânz?
Ori fac zgomot acum, ori vă alegeți cu podeaua udă.
"Din tunări de tunete Mugete-răsunete...
Și din norul ce-l asemăn Cu un demon frate geamăn."
- Dră Thatcher! - Da, Emily.
- Ești supărată pe sergentul Thornton? - Sigur că nu.
- Atunci, de ce te strâmbi la el? - Nu m-am strâmbat.
Ba da. Așa!
Eu doar... mă gândeam la furtună și că n-aș vrea să ne udăm.
Bine. Unde rămăseserăm?
O clipă!
Bună, Bill!
- Cum m-ai găsit? - E vreun secret?
Nu am timp de asta. Sunt în misiune.
N-are rost să mă minți. Am vorbit cu șeful tău.
Trebuia să anchetezi un caz nou la Hamilton.
- Nu ai niciun drept. - Bill, nu da vina pe mine!
Știu ce te-a adus aici.
- Abigail n-are nicio legătură. - Nu te cred.
De asta mi-am luat bilet de tren și am venit încoace.
O să stăm de vorbă când mă întorc la Hamilton,
promit, dar acum n-ai ce căuta aici.
Îți plătesc o cameră. Pleci cu prima diligență.
Intră!
- Ce scrii? - Nimic.
- Lucram la schițele mele. - Înțeleg.
În seara asta, avem un oaspete special. Lionel și-a adus vărul.
Ce plicticos!
Dacă nu fură mașini și nu se încaieră nu înseamnă că e plicticos.
Nu-l cunoști pe Tom Thornton ca mine.
- Știu că aduce doar belele. - Viola, când o să înțelegi?
- Ce anume? - Că nu sunt ca tine.
Nu avem aceleași gusturi la haine, nici la prieteni
și nici în materie de bărbați.
- Julie, trebuie să-l uiți pe Tom. - Crezi că le știi pe toate.
Doar pentru că te măriți cu un nobil, te crezi mai bună decât mine?
- Măcar îl iubești pe Lionel? - Să știi că da.
Sigur din motivele care trebuie?
- Măcar nu din motivele greșite. - Cum adică?
Chiar îl iubești pe Tom? Sau încerci să le dovedești ceva părinților?
N-ai înțelege.
Sugerez doar să iei în calcul și alte posibilități.
Vărul te va invita la Balul Operei.
Ar fi groaznic să mergi cu un bărbat chipeș, bogat și educat?
N-ai ascultat ce am zis? Iubesc pe altcineva.
Bine.
Atunci, vino doar să asculți muzica. Am auzit că baritonul e excepțional.
Bine. Dar doar pentru că prefer să nu stau acasă.
Cine știe? Poate te și distrezi.
Am auzit că ai răcit relațiile cu Jack.
- Cine ți-a spus? - Orașul e mic.
Nu trecem peste cele petrecute la Hamilton și nu pricep de ce.
Nu-i ușor să te cerți cu cineva la care ții.
- Țin enorm la Jack. - Știu.
Poate trebuie să ajungi la miezul problemei.
Nu contează ce e la suprafață, ci ce zace dedesubt.
- Poate va trebui să sapi adânc. - Jack spune că venim din lumi diferite.
- Nu e ceva precis, dar e un început. - Și atât i-am scos cu cleștele.
Continuă să vorbești cu el. Cel mai rău ar fi să nu discutați.
CÂRCIUMĂ
Nu pricep.
Am zis că nu-s pregătită să fiu cucerită și brusc Lee invită altă femeie la bal.
- Pe Molly Sullivan! - E o femeie bună, deșteaptă și frumoasă.
- Are picioare frumoase. - Cică și gătește minunat.
Nu ca mine. Biscuiții ei sunt tari ca plumbul.
Friptura înăbușită îi iese ca talpa. Nu-ți mai zic de clătite!
- Nu te-am mai văzut așa de pornită. - Nu-s pornită!
Încerc doar...
...să-l scutesc pe Lee de indigestie.
- Și știu precis ce e de făcut. - Adică?
Am darul perfect să-l cuceresc. Dovada sentimentelor mele.
Crezi că bărbații sunt așa de schimbători?
Spuse cel cu relația pe butuci după călătoria la Hamilton?
- Vorbeam despre tine. - Haide, Jack!
Nici nu te mai văd împreună cu Elizabeth.
Ce s-a mai întâmplat? Spune-mi adevărul! E vorba de Charles?
Nu-ți spun nimic, Rose.
Scriu o rubrică de sfaturi confidențiale. Secretul tău e în siguranță. Promit.
Se știe despre cine scrii.
Jur că nu voi scrie ce-mi vei spune. Niciun cuvințel. Doar sunt îngrijorată.
Privește!
- Sunt o pereche reușită. - Mușcă-ți limba!
Jack?
Rip, ce faci dedesubt?
Nu te teme, Rip. E doar un tunet.
"Dragă Jack...
Știu că e greu să vorbim...
...despre aceste lucruri."
Dl Jenkins spune că doar atât poate face în privința creditului.
Măcar am timp să mă repun pe picioare.
Mai e ceva?
Am auzit că Rosemary LeVeaux scrie un articol despre tine.
Despre cum faci abuz de putere ca primar.
Fă-mi legătura cu redactorul gazetei.
- Spune-i că vreau să vorbim. - Desigur.
- Henry... - Nora...
Nu mă așteptam să te revăd atât de curând.
- Sper că nu te deranjez. - Deloc. Mă bucur să te văd.
Aș vrea ca Bill să gândească la fel. Pare captivat de Abigail Stanton.
Regret că eu ți-am dat vestea.
Probabil că mă crezi proastă că-l vreau înapoi.
Fă orice te face fericită.
Mi-a cerut să plec, dar n-ar fi o idee bună să-l las singur aici.
- Dar nu prea am bani pentru hotel. - Îți găsesc eu cazare.
- Mulțumesc. Mereu ai fost bun cu mine. - Voi fi întotdeauna, Nora.
- Rip! - Jack, te căutam.
- L-ai văzut pe Rip? - Era la închisoare mai devreme.
- Ai fost acolo? - Da.
- Ai lăsat ușa deschisă? - Nu cred.
Sau poate că da...
Urăște tunetele. Fuge dacă ușa e deschisă.
- Jack, îmi pare rău. Jur că-l voi găsi. - Sigur e la mină.
Acolo l-am găsit ultima oară.
- Mă duc după el. E vina mea. - Se apropie furtuna. Mă duc eu.
Jack, mă descurc singură în mină.
- Elizabeth... - Mă întorc imediat.
Nu te las să mergi singură!
- Sper că nu te deranjez. - Nu! Deloc.
Te-am văzut stând aici...
- Singur. - Da.
- Pot să-ți țin companie? - Desigur, te rog. Chiar te rog.
- Cum iese editorialul? - Ce anume?
Articolul despre Henry Gowen.
Da, editorialul. Iese.
- Cuvintele curg de la sine. - Minunat!
Dar sper să-l termini repede. Contez pe tine.
Nu te voi dezamăgi.
Între timp...
Ți-am pregătit ceva. E un mic cadou, nimic special.
Un cadou? Cu ce ocazie?
- Trebuie să fie vreuna? - Nu.
- Să... Bine. - Te rog...
Sunt fursecuri cu ovăz și stafide.
- Știu că-ți plac dulciurile. - Mulțumesc. Nu trebuia!
Jur că nu va rămâne niciunul până diseară.
Știu că-s delicioase, dar nu le mânca pe toate odată.
- Le duc băieților de la fabrică. - De ce ai face asta?
- Sunt alergic la stafide. - Vai de mine!
Da.
Deci... Vii la balul de vineri seară?
Cum îți imaginezi, am primit invitații.
- Multe. Încă mă gândesc. - Înțeleg.
- Tu vii? - Da.
- Da, vin. - Ce frumos!
Am invitat-o pe Molly Sullivan și a acceptat.
Molly...
E o femeie deșteaptă, bună și frumoasă.
Da. Și gătește excelent.
E o bucătăreasă extraordinară.
Trebuie să plec.
Rosemary! Mulțumesc pentru fursecuri!
Rip!
- Rip! - Aici l-am găsit data trecută.
- Rip! - Nu pare să fie aici.
- Ar trebui să-l mai căutăm. - Plouă cu găleata.
S-o fi adăpostit. Să facem la fel.
Cineva a mai fost pe aici.
Prospectorii campează uneori în mine, dar pleacă la venirea toamnei.
N-are rost să înghețăm.
- Ce faci? - Aprind focul.
Am citit despre tabere. Așa se aprinde focul.
Am chibrituri în desaga de la șa.
- De ce n-ai spus? - E mai haios să mă uit la tine.
Ești amabil să le aduci?
E cea mai plăcută interogare.
Încă n-am terminat. Mai am o întrebare.
- Unde-s ascunși banii? - Care bani?
Partenerul tău a zis că tu știi unde sunt banii.
Mă gândeam că asta cauți.
- Nu știu despre ce vorbești. - Uite cum stă treaba.
La câtă hârtie, substanțe și cerneală ai cumpărat,
credem că ați tipărit vreo mie de bancnote.
Am confiscat cam jumătate. Înseamnă că restul e ascuns.
Chiar de-aș ști unde-s banii, de ce ți-aș spune ție?
Pentru că nu-i poți cheltui închis pe viață în pușcăria federală.
Vrei să-mi propui ceva?
Spune-mi unde-s banii și poate te scot de aici.
Cum știu că nu mă împuști în spate?
Sunt polițist și mă țin de cuvânt. Dacă ucid un om, îl privesc în ochi.
- Am și eu nevoie de o parte. - Zece la sută.
Dar vreau numele celui care coordonează operațiunea.
Nu se poate.
Tu alegi.
Îți las un răgaz de gândire.
Ce mai faci?
Bună!
Ești un om foarte popular.
Sunt pastor. Mesajul Domnului e popular.
Am auzit că ești ocupat la cafenea.
Comunitatea e mai puternică dacă ne purtăm de grijă.
Fac pentru oraș mai multe decât știi.
Unii nu cred asta.
Cred că te duci cam des la cafenea.
Dacă te deranjează ceva, Henry, aș vrea să știu.
Mulțumesc că-ți pasă.
Tot ce mă deranjează e un pastor care nu-și vede de treabă.
Ai fost supărat că s-a închis mina și ai rămas pe drumuri.
Da, mi-a fost greu. Dar acum îmi merge mai bine.
E o mare răspundere să fii primar.
Da, iar eu sunt cel mai calificat pentru slujba asta.
Dar unii spun că pui interesul personal
înaintea celui al comunității.
Nu lua de bun tot ce zice Abigail Stanton.
- Dna Stanton nu-ți vrea răul. - Nici eu ție.
Dar m-am interesat de tine când ai venit.
Nu mă mir.
Înainte să termini seminarul la Fuller
nici n-ai existat.
Nimeni nu știe cine ești.
- Asta e prima mea congregație. - Știu.
Și mai știu că ascunzi ceva.
Orice ar fi...
...o să aflu până la urmă.
O să ne țină de cald vreo două ore. Poate se oprește furtuna.
Mama Natură nu ascultă de nimeni.
- E foarte încăpățânată. - Ca o cunoscută de-a mea.
Îți plăcea asta la mine.
Încă îmi place.
Dar nu-ți convine cine sunt și de unde vin.
N-am zis asta.
Ai zis că suntem din lumi diferite. Abia așteptai să pleci din Hamilton.
Nu voiam să mă schimb ca să fiu pe placul tatălui tău.
Nu despre asta e vorba.
Să-ți spun drept...
...ești cu totul altă persoană la Hamilton.
- Nu știu dacă ai habar cine ești. - Acum parcă-l aud pe tata.
Femeia care a pompat apă în acea gospodărie
nu e aceeași care are servitori să o îmbrace zilnic.
Jack, nu vezi că totul face parte din mine?
Mi-a plăcut munca în gospodărie și-mi place și vila de la Hamilton.
Tu nu mă accepți așa cum sunt.
- Ai înțeles greșit. - Chiar crezi asta?
Caut niște lemne de foc.
Mulțumesc.
Doamne, ce toarnă!
- Bună! - Bună, Rosemary! Încântat.
Ce nuanță interesantă de stofă ecosez!
Lee mă duce să vizitez fabrica după ce va sta ploaia.
- I-am împrumutat o haină. - E foarte călduroasă.
- Îmi place să te încălzesc. - Ce drăguț!
Mai întâi balul, apoi turul... Încântător.
Da. Mi-am luat liber azi ca să ne petrecem ziua împreună.
Tu ai văzut fabrica?
Nu. N-am avut timp. Sunt prea ocupată.
- O să-ți povestesc eu cum e. - Bine. Trebuie să plec.
Am de scris un articol. Vă rog să mă scuzați.
Desigur.
- Nu te extenua! - Pa!
- Mergem? - Da.
Mulțumesc.
- Doamnă Stanton... - Doamnă Avery...
Ai promis că-mi vei evita soțul.
- Hai să discutăm la cafenea. - De ce? N-am nimic de ascuns.
- Tu ai? - Normal că nu.
- Cred că e o neînțelegere... - Ba nu.
Știu că l-ai invitat pe soțul meu la Hope Valley.
- Și l-ai încurajat. - Nici vorbă!
Minți. Am încercat să mă port civilizat ultima oară, dar degeaba.
- Destul! - O să regreți ziua când l-ai cunoscut.
Problema nu e că aș vrea să fii altcineva.
Nici că vreau să te integrezi la Hamilton.
- Nici că venim din lumi diferite. - Atunci, care e problema?
Jack, mi-ai zis că polițiștii nu se căsătoresc.
Că, dacă voiau să ai soție, ți-ar fi comandat una...
Poate că ai avut dreptate.
Când acel bărbat te-a amenințat cu pistolul...
...nu mai puteam să respir.
Timpul trecea cu încetinitorul.
- Dacă te-ar fi împușcat? - N-a făcut-o.
Nu de data asta. M-am speriat, Jack.
Sunt speriată că, într-o zi, nu vei mai veni acasă.
Că vei sfârși ca tatăl tău.
Vreau să pot dormi știindu-te în siguranță.
- Voi fi. - Nu poți garanta asta.
Nimeni n-o poate face. Dar eu mă pricep la ceea ce fac.
Și îmi înfrunt temerile.
N-aș vrea să te schimbi niciodată.
Cuvintele tale...
...înseamnă totul pentru mine.
Dar, Jack...
Poate n-am curajul să-mi petrec viața cu cineva curajos ca tine.