Tidigare i When Calls the Heart:
Jag har haft nog med problem här. Att börja om låter bra.
-Du sa att din fru dog. -Att jag förlorade henne. Jag ljög inte.
-Det var ett svek. -Du vet verkligen
-hur man tar en flicka med storm. -Jag gör mitt bästa.
Vi kan inte fortsätta som om inget hände.
Varför inte? Det tillhör det förflutna.
Jag är glad att jag träffade dig, Faith.
Du vet att jag avgudar dig, men jag kan inte låta det här fortgå.
-Jack. -God morgon, Rosemary.
Mr Trevoy kunde inte lämna saloonen så han bad mig visa dig de här.
Han fick den här femdollarssedeln igår kväll av en herre
som bjöd alla på drinkar, och alldeles nyss
fick han ännu en femdollarssedel från samma man.
Så vad är problemet?
De har samma serienummer.
Tror du att de kan vara förfalskade?
Du råkade inte se hur han såg ut?
Han är där borta och väntar på diligensen.
Får jag låna dem?
God morgon, Rosemary.
Elizabeth. Välkommen tillbaka.
Tack. Jag hörde att du tog över efter mrs Blakeley
-i skolan när jag var borta. -Du behöver inte tacka.
Barnen och jag kom så bra överens.
Bra. Men av någon anledning gjorde de inte sina lektioner.
Undervisning handlar om så mycket mer än det man kan läsa i böcker.
Man måste utbilda hela barnet, uppmuntra fritt tänkande.
Du har alltid ett så unikt perspektiv på saker.
Ursäkta, sir.
Jag undrar om du kan berätta varifrån du fick de här sedlarna?
Jag löste in en check i er bank igår.
Gjorde du?
-Du råkar inte ha fler? -Jag ska se efter.
DILIGENS
Pastor, jag hoppas att du inte är för mätt för att äta upp frukosten.
-Åh, nej, jag tar bara tid på mig. -Vill du att jag värmer maten?
Nej då. Det behövs inte.
Är du säker? Du brukar sluka äggen. Är de för lösa?
Nej, bara lite knapriga.
-Kära nån. -Ja, jag gillar dem lite lättare stekta.
-Jag ska göra en ny portion åt dig. -Nej, det är ingen fara.
Förlåt. Jag är inte mig själv idag.
Vill du prata om det?
Åh, jag vill inte tråka ut dig med mina problem.
Jag tror att det ingår i mitt jobb.
Det är Henry Gowen.
Han gav mig den här igår kväll. Det är en lista på reparationer.
"Säkerhetsbrister.
Farlig spis, flagnande färg, feldragna ledningar."
Och det är bara början.
Även om jag hade råd skulle jag aldrig hinna innan deadline.
Ja. Och då stänger han ner kaféet.
Och för varje dag jag har stängt förlorar jag pengar.
Jag skulle snart gå i konkurs.
Henry vill att du säljer och försöker tvinga dig.
Elizabeth har erbjudit sig att hjälpa mig efter skolan,
men vi hinner ändå inte klart i tid.
Jag är en ganska händig kille.
Om jag börjar nu tror jag att vi kan hinna klart.
-Det kan jag inte be dig om. -Du ber mig inte.
Jag erbjuder mig.
Ett nytt uppdrag? Jag arbetar fortfarande med förfalskningsärendet.
Inte längre. Vi har precis fått veta att konstapel Thornton
har gripit en tredje man i Hope Valley.
-Fallet är avslutat. -Låt mig åka dit
-och förhöra fången. -Det är inte nödvändigt.
Den misstänkte ska flyttas för rättegång med sina kumpaner.
Pratar jag med honom först kanske jag får veta
var de gömde resten av pengarna. Vi kan stoppa de falska sedlarna
-från att cirkulera. -Jag sade att fallet är avslutat.
Ja, sir.
En sak till. Enligt rapporten
saknas två av sedelplåtarna du hittade från bevisrummet.
-Vet du något om det? -Nej, sir.
Det är nog bara en administrativ miss.
Bill.
Nora?
Du borde inte vara här.
Jag fick en underbar idé och kunde inte bärga mig.
Jag tror du vill höra.
Inte just nu.
Du har arbetat så hårt, knappt varit ledig en dag,
så jag tänkte att vi kunde åka till Cannon Bay i några dagar.
-Jag vet att du älskar stranden där. -Jag kan inte prata om det här nu.
Jack. Jag såg vad som hände förut. Är du okej?
Jag mår bra.
Vem var mannen med pistolen?
En förfalskare.
Och han var inte så glad åt att åka fast.
Jag såg det.
Du sade att du hade en del att tänka på på tåget hem från Hamilton,
men vi har knappt pratat sen vi kom tillbaka.
Det är inte så mycket att prata om.
Det var en lång tågresa. Det måste finnas massor att prata om.
Du var väldigt tydlig på tågstationen i Hamilton.
Tydlig med vad?
Att vi är två olika människor från två olika världar.
Jag passar inte i din värld. Det är allt.
Det är inte alls allt.
-Min värld är här. -Jag tror inte
-att du är riktigt ärlig nu. -Inte ärlig?
Jack Thornton, ta tillbaka det där.
Jack. Elizabeth. Så bra att ni båda är tillbaka.
-Det är skönt att vara hemma. -Kommer ni på dansen tillsammans?
-Dans? Det har jag inte hört. -Inte jag heller.
Jag kan ändå inte gå. Jag har för mycket i skolan.
-Jag har ett berg av pappersarbete. -Jag ska börja på en gång.
-Jag också. -Ju förr desto bättre.
Trevligt att se dig, Molly.
-Angenämt, mrs Sullivan. -Adjö.
-Du kanske behöver mer spik? -Nej då. Jag är nästan klar. Tack.
-Vill du ha lite citrondricka? -Gärna.
I den här takten är vi snart klara.
Du blir av med Gowen och allt är som vanligt.
Jag vet inte om jag någonsin blir av med Henry Gowen.
-Men jag ber för det. -Jag med.
-Får jag fråga en sak? -Naturligtvis.
Varför gör du allt det här för mig?
Som jag sade, det ingår i mitt jobb.
Jag tror inte att du är riktigt lika uppmärksam på alla i Hope Valley.
När jag först kom hit fann jag en stad som hade upplevt mycket smärta.
Och efter ett tag, när jag lärde känna folk,
frågade jag dem hur de fann styrkan att ta sig igenom det.
Hur kom det sig att de enades istället för att splittras?
-Vet du vad de svarade? -Förtröstan och familj.
Nej. Några hade förlorat sina familjer. Och många av dem saknade förtröstan.
Så vad var det?
Det var du, Abigail.
Många gånger hörde jag folk säga att du... var den samlande kraften.
Så när du undrar varför jag gör det jag gör...
...tycker jag helt enkelt att det är på tiden att någon ser efter dig också.
RIDANDE POLISEN
Bara en person kan förhindra att du lever resten av ditt liv
i fängelse, och det är jag.
Samarbetar du med mig... så ska du se att det är värt det.
-Bill? -Jack. Trevligt att se dig.
-Jag visste inte att du var i stan. -Jag avslutar bara förfalskningsärendet.
-Snyggt att du tog honom. -Huvudkontoret sade att fallet avslutades.
-Det är återöppnat. -Jaså? Det har ingen sagt.
Jag knyter bara ihop säcken.
Det tar en dag eller två, sen åker jag tillbaka till Hamilton.
-Om det är något jag kan göra... -Tack. Jag klarar mig.
Louise.
Din man kommer inte att gilla det, men...sanningen måste fram.
Kära lojala läsare...
En man som glömmer sin egen bröllopsdag
förtjänar inget annat än iskall behandling.
Eller så kan du föreslå att han spenderar natten på golvet i verktygsboden.
Och som en blixt från klar himmel... bjöd han mig till dansen.
Jag visste inte vad jag skulle säga.
-Jag hoppas att du sade ja. -Självklart.
Men...vem är det?
-Lee. -Coulter?
Du måste vara så glad.
Skoja inte. Kan du förstå?
Han är så...stilig och charmig.
Det finns bara ett sätt att beskriva en man
som behandlar sin kvinna med sådan bristande respekt.
Och det ordet, kära läsare, är "usling."
Elizabeth?
Abigail beställde det här från affären. Jag tänkte lämna av det.
Du kan ställa dem där.
-Snyggt jobbat. -Tvärtemot vad du tror,
så kan jag ganska mycket utöver min salongsutbildning.
Jag har aldrig sagt något annat.
Varför sade du att jag inte var ärlig mot dig?
Jag tror inte att ditt hjärta finns här.
Varför säger du så?
Hur lång tid tog det att komma tillbaka när din mor varit sjuk?
Jag kunde inte bara åka. Hon behövde mig.
Jag förstår det. Och det var därför du stannade?
Inte av någon annan anledning?
-Pratar du om Charles? -Du och Charles har mycket gemensamt.
Och du har mycket gemensamt med den där sköterskan. Faith, inte sant?
Faith försökte inte få mig att bli något jag inte är.
Det sista hon sade till mig innan jag åkte tillbaka
-var: "Minns vem du är." -När har jag velat ändra dig?
-Du bad mig ta jobbet din far erbjöd. -Nej, det gjorde jag inte.
Okej, jag tyckte att du åtminstone skulle överväga det.
Det finns fördelar med att arbeta för honom.
-Det är det som är problemet. -Jag ser inget annat problem
än att du är väldigt trångsynt.
Och jag förstår inte varför.
-Jag måste tillbaka till jobbet. -Jag med.
Jag tänkte att det kunde vara roligt för oss alla att åka in till stan idag.
Nej, tack. Jag är hellre ensam hemma.
Julie, vi gör vårt bästa för att muntra upp dig.
-Vi vill bara att du ska vara lycklig. -Om ni ville det
-skulle ni inte ha skickat bort Tom. -Det gjorde vi inte.
-Han tog ett jobb i en annan stad. -Tror ni inte jag fattar?
Ni jagade bort honom för att han kommer från fel familj.
-Det är inte sant. Din far... -Det är visst sant.
-Han försökte samma sak med Elizabeth. -Vi pratar inte om Elizabeth nu.
Ni gillar inte att hon umgås med Jack
av samma anledning, och det är väldigt tydligt.
Hon har bara tur som bor så långt bort.
Mor förtjänar inte att bli talad till så där.
Och jag förtjänar inte att bli behandlad som ni behandlade mig.
Jag hoppas du kommer förbi på kvällsmat.
-Det är det minsta jag kan göra. -Så vänligt,
men jag är bjuden på middag hos Henshaws.
-En annan gång, kanske? -Ja. Det vore trevligt.
Så tror du vi kan börja kl. 07.00 i morgon bitti?
Vi kan börja kl. 06.00 om du vill.
Ännu bättre.
Hej, Abigail.
Bill.
Vad för dig till Hope Valley?
Jag är i stan för att avsluta en utredning.
-Hur är det med Clara? -Det är bra.
Hon är i Cape Fullerton i några dagar och gör inköp.
Jag såg pastor Hogan gå härifrån.
Ja, han hjälper mig med några reparationer.
-Han är en bra karl. -Ja, det är han.
Det...är svårt för mig att se dig spendera tid med någon annan.
Frank Hogan är en vän.
Om du inte misstycker så har jag mycket att göra.
Och jag vet att du också har fullt upp.
Det är fint att se dig.
Där har vi vår hårt arbetande relationsexpert.
Åh, hej, Lee.
Hej. Har du fått några intressanta brev från läsarna?
Åh, det är otroligt att så många har kärleksproblem.
-Man tror inte att det ska vara så svårt. -Men det är det.
Jag börjar tro att män och kvinnor inte alls tänker likadant.
Livet är tillräckligt svårt utan vi ska försöka förstå det motsatta könet.
Jag håller med dig fullständigt.
På tal om...problem...
Det är något som jag vill prata med dig om.
Vad som helst. Du kan alltid prata med mig.
Kan jag lita på att det stannar mellan dig och mig?
Absolut.
Jag har tänkt en del på diskussionen vi hade för ett tag sedan.
Ja, det har jag med.
Snälla. Fortsätt.
Och du nämnde att du ville skriva en exposé om Henry Gowen.
Ursäkta. Vad?
Men att din publicist inte vågade.
-Ja. -Jag har övertalat honom.
Och han sade att om artikeln blev bra skulle den hamna på förstasidan.
-Förstasidan? -Ja.
Och det var det du ville prata med mig om?
Ja. Självklart.
Ja, det är...
Åh, det är ju...
...jättespännande.
Vad är det? Du...
Du verkar inte så glad.
Är det något annat som trycker dig?
Jag är jätteglad. Jag är...överlycklig.
Jag kan knappt bärga mig tills jag får börja skriva.
Så ska det låta. Jag ska beställa en drink.
Från solen så huld I höstens färg av guld
Ursäkta att jag stör.
-Jag ska laga fönstret. -Måste du göra det nu?
Det är en storm på väg in.
Vi läser Edgar Allan Poe här.
Han kommer inte ens märka att jag är här.
Från blixten i skyn Då den passerade byn...
Kan du inte komma tillbaka vid lunch?
Det är oljud nu eller våta golv senare.
Från åska och storm Det moln som tog form
När blå framstod skyn
En demon för min syn
Miss Thatcher?
Ja, Emily?
-Är du arg på konstapel Thornton? -Absolut inte.
Så varför tittade du på honom så där?
-Jag tittade inte på något sätt. -Jo, det gjorde du. Så här:
Jag...
...tänkte bara på stormen och att jag inte vill att vi blir blöta.
Okej. Var var vi nu?
Ett ögonblick.
Hej, Bill.
-Hur hittade du mig? -Hur så? Är det hemligt?
Jag vägrar göra det här. Jag är här i jobbet.
Det är ingen idé att du ljuger. Jag pratade med din chef.
Du ska egentligen jobba med ett nytt fall i Hamilton.
-Du hade ingen rätt. -Snälla. Skjut inte över det på mig.
Vi vet båda varför du är tillbaka här.
-Det har inget med Abigail att göra. -Jag tror dig inte.
Därför köpte jag en biljett och tog första tåget hit.
När jag kommer tillbaka kan vi diskutera det här,
jag lovar, men just nu kan du inte vara här.
Jag ordnar ett rum åt dig så åker du med nästa diligens.
Kom in.
Vad skriver du?
Jag skriver inte. Jag jobbar med min skissbok.
Jag förstår.
Vi har en gäst ikväll. Lionel har bjudit hit sin kusin.
Åh, så tråkigt.
Bara för att man inte stjäl bilar och hamnar i krogslagsmål
behöver man inte vara tråkig.
Du känner inte Tom Thornton som jag gör.
-Jag vet tillräckligt. -Viola, när ska du förstå?
-Förstå vad? -Att jag inte är som du.
Jag har inte samma smak i kläder, jag har inte samma smak i vänner,
och jag har inte samma smak i män.
Du behöver verkligen glömma Tom.
Du tror att du vet allt, va?
Bara för att du har hittat en blivande man med titel så är du bättre än jag?
Älskar du ens Lionel?
Det gör jag faktiskt.
Är du säker på att det är av rätt anledning?
-Det är i alla fall inte av fel anledning. -Vad ska det betyda?
Älskar du Tom?
Eller dras du till honom för att bevisa något för mor och far?
-Du förstår inte. -Jag föreslår bara
att du är öppen för andra möjligheter.
Lionels kusin vill bjuda dig på Operasamfundets bal.
Är det så hemskt att gå på bal med en stilig, välbärgad man?
Har du inte lyssnat alls? Jag är kär i någon annan.
Följ med bara för att njuta av musiken, då.
Jag har hört att barytonen är fantastisk.
Visst. Men bara för att det är bättre än att stanna hemma.
Vem vet? Du kanske till och med har trevligt.
Jag hörde att det är ansträngt mellan dig och Jack.
-Vem har sagt det? -Det är en liten stad.
Vi kommer bara inte förbi det som hände i Hamilton,
och jag förstår inte varför.
Det är aldrig lätt att gräla med någon man tycker om.
-Och jag tycker väldigt mycket om Jack. -Jag vet.
Jag tror att du måste identifiera grundproblemet.
Det är aldrig det som är på ytan. Lista ut vad som rör sig där under.
Du kanske måste gräva lite för att hitta det.
Jack säger att vi tillhör olika världar.
Okej, inte särskilt specifikt, men det är en början.
Det var svårt bara att dra ur honom det.
Håll bara konversationen igång.
Att inte prata är det sämsta ni kan göra.
Det verkar inte klokt.
Jag sa bara att jag inte var redo att tas med storm.
Och plötsligt bjuder Lee en annan kvinna till dansen.
Molly Sullivan, dessutom.
Ja, Molly är en snäll, smart, vacker kvinna.
Hon har fina fötter.
Jag har också hört att hon är en fantastisk kock.
Inte hälften så bra som jag.
Hennes scones är som bly. Hennes stek är seg som läder.
Och fråga mig inte ens om hennes pannkakor.
-Jag har aldrig sett dig så uppeldad. -Jag är inte uppeldad. Jag försöker...
...rädda Lee från ett liv med matsmältningsproblem.
Och jag vet exakt vad jag ska göra.
-Vad? -Jag har den perfekta gåvan för honom.
Ett litet...bevis på mina känslor.
Tror du verkligen att män är så lättlurade?
Säger mannen vars relation legat på is sedan Hamilton?
-Det här handlar om dig, inte mig. -Lägg av.
Jag ser knappt dig och Elizabeth tillsammans längre.
Vad var det den här gången? Säg sanningen. Är det Charles?
-Jag säger ingenting. -Jag ger råd i tidningen,
helt anonymt. Dina hemligheter är trygga hos mig.
-Jag lovar. -Alla som läser din kolumn vet
exakt vilka du skriver om.
Jag svär, jag skriver ingenting om det du berättar.
Inte ett ord.
Jag är bara orolig för dig.
Har man sett?
-De är verkligen ett stiligt par. -Passa dig.
Jack?
Rip? Vad gör du där under?
Oroa dig inte. Det är bara åska.
Kära Jack.
Jag vet att det är svårt...
...att prata...
...om sådana här saker.
Mr Jenkins säger att det här är så långt
som banken kan sträcka sig gällande ett lån.
Det köper mig åtminstone tid tills jag är på fötter igen.
Var det något mer?
Det ryktas att Rosemary LeVeaux skriver en artikel om dig.
En exposé om hur du missbrukar din makt som borgmästare.
Leta upp den där... redaktören för tidningen.
-Hälsa att jag vill prata med honom. -Naturligtvis.
-Henry. -Nora.
Jag... Jag hade inte förväntat mig att se dig så snart igen.
-Åh, jag hoppas att jag inte stör. -Nej. Inte alls. Trevligt att se dig.
Jag önskar Bill kände likadant. Han är helt betagen i Abigail Stanton.
Jag är ledsen att jag var tvungen att informera dig.
Du måste tycka jag är en dåre som försöker vinna honom tillbaka.
Du ska göra det som gör dig lycklig.
Han bad mig åka härifrån,
men det är väl ingen bra idé att han är här utan mig, eller hur?
Men jag har inte pengar nog till ett hotellrum.
Jag ska hjälpa dig med någonstans att bo.
Tack. Du har alltid varit så snäll emot mig.
Det kommer jag alltid att vara.
-Rip. -Jack.
Jag har letat efter dig.
Har du sett Rip?
Jag såg honom i häktet förut.
-Var du i häktet? -Ja.
Lämnade du dörren öppen?
Nej, jag tror inte det.
Det kanske jag gjorde.
Han hatar åskan. Han springer ut om dörren är öppen.
Jag är så ledsen. Jag hittar honom, jag lovar.
Han är nog i gruvan. Han gömde sig där sist det åskade.
-Jag hämtar honom. Det var mitt fel. -Stormen kommer. Jag hämtar honom.
Jag är fullt kapabel att rida till gruvan själv.
-Elizabeth. -Jag är strax tillbaka.
Ja, men du rider inte ensam.
Jag hoppas att jag inte stör.
Nej då.
Nej, inte alls.
Jag såg att du satt här...
-...alldeles ensam. -Ja.
-Får jag göra dig sällskap? -Åh, ja. Naturligtvis.
Varsågod, sitt.
Så hur går det med texten?
-Vilken text? -Exposén du skriver om Henry Gowen.
Ja. Texten. Den är på gång.
Orden bara flödar ut över pappret.
Toppen.
Men ju fortare den blir klar, desto bättre.
Jag litar på dig.
Och jag ska inte svika dig.
Under tiden...
-...har jag nåt åt dig. -Vad då?
Åh, bara en liten gåva. Inget speciellt.
-En gåva? Varför? -Behöver jag en anledning?
Absolut inte.
-Ska jag...? Ja, okej. Ja. -Ja, varsågod.
Det är mina havrekakor med russin.
-Jag vet att du gillar godsaker. -Åh, jaha. Tack.
Det hade du inte behövt.
Jag lovar, jag har ätit upp dem innan dagen är slut.
De är jättegoda, men försök att hejda dig.
Åh, nej. Inte jag. Jag ger dem till pojkarna på sågen.
-Varför det? -Jag är allergisk mot russin.
Kära nån.
Så...ska du gå på logdansen på fredag?
Ja, som du kan förstå är det några som har frågat.
Jag menar, många, förstås. Så, jag funderar fortfarande.
Jag förstår.
-Ska du gå? -Ja, det ska jag.
Så trevligt.
Jag frågade Molly Sullivan, och hon tackade ja.
Molly...
...är en smart, snäll...och vacker kvinna.
Ja, det är hon. Och hon är en bra kock.
Jag menar, hon är en fantastisk kock.
Jag måste gå.
Jo, Rosemary?
Tack för russinkakorna.
Rip.
Det var här jag hittade honom sist.
Han verkar inte vara här nu.
Ska vi fortsätta leta?
Det ösregnar där ute.
Han har säkert sökt skydd. Vi får göra detsamma.
Det ser ut som någon har varit här förut.
Prospektörerna campar här ibland,
-men de brukar ge sig av efter sommaren. -Ja, vi behöver ju inte frysa ihjäl.
-Vad gör du? -Jag gör upp eld.
Jag har läst en bok om camping och det är så här man gör.
Du vet att jag har tändstickor i sadelväskan?
-Varför sade du inte det? -Det var roligare att titta på dig.
Jaha, kan du vara snäll och hämta dem?
Det här är det trevligaste förhör jag varit med om.
Jag är inte klar än.
Jag har en fråga till.
-Var har ni gömt pengarna? -Vilka pengar?
Dina partner sade att du är den som vet var pengarna finns.
Jag antar att det var dem du skulle hämta.
-Jag vet inte vad du pratar om. -Okej, så här är det.
Med tanke på mängden papper, kemikalier och bläck ni köpte
räknar jag med att ni kunde trycka ungefär tusen sedlar.
Vi har konfiskerat ungefär hälften av dem,
vilket betyder att du har gömt resten någonstans.
Även om jag visste var de var... varför skulle jag säga något till dig?
För att du inte kan spendera de pengarna inlåst i ett fängelse på livstid.
Har du något förslag?
Berätta var de är så kanske jag kan få ut dig härifrån.
Hur vet jag att du inte skjuter mig i ryggen?
Jag är ridande polis och står vid mitt ord.
Och om jag dödar någon så ser jag honom i ögonen.
-Jag behöver pengar så jag klarar mig. -Tio procent av bytet.
Men jag vill ha namnet på er uppdragsgivare.
Glöm det.
Du väljer själv.
Jag ska ge dig lite tid att tänka över saken.
Hur står det till?
Du är en väldigt populär man.
Jag är präst.
Det är mitt budskap som är populärt.
Jag hörde att du har haft fullt upp på kaféet.
En församling blir starkare när man tar hand om varandra.
Jag gör mer för den här stan än du anar.
Det finns de som tycker annorlunda.
Du har nog varit lite för mycket på kaféet.
Om det är något som bekymrar dig, Henry, vill jag gärna veta vad det är.
Jag uppskattar omtanken, pastorn.
Det enda som bekymrar mig är att det finns en präst här som lägger näsan i blöt.
Det måste ha varit svårt när gruvan stängde och du förlorade jobbet.
Det var en tuff tid.
Min situation har förbättrats avsevärt sedan dess.
Det är ett stort ansvar att vara borgmästare.
Ja, och ingen är bättre skickad för jobbet än jag.
Men vissa skulle säga att dina...
...personliga vinstintressen går före samhällets intressen.
Du bör nog ta det Abigail Stanton säger med en nypa salt.
Mrs Stanton vill dig inget illa.
Och jag vill inte dig något illa...
...men jag kollade upp dig när du kom till Hope Valley.
Det förvånar mig inte.
Det verkar som att du, innan du utexaminerades
från prästskolan i Fuller, faktiskt inte existerade.
Ingen verkar veta vem du är.
-Hope Valley är min första församling. -Ja, jag vet det.
Jag vet också...att du döljer något.
Och vad det än är...
...kommer jag att avslöja det.
Förr eller senare.
Det borde hålla oss varma i några timmar.
Stormen kanske har dragit förbi då.
Moder Natur följer ingens regler.
Hon kan vara väldigt egensinnig.
Som någon annan jag känner.
Du brukade gilla det förr.
Det gör jag fortfarande.
Men du ogillar vem jag är och var jag kommer ifrån.
Det har jag aldrig sagt.
Vad menade du då med att vi lever i olika världar?
-Du kunde inte lämna Hamilton fort nog. -Jag ville inte bli någon annan
-bara för att din far ska bli nöjd. -Det handlar inte om min far.
Sanningen är den...
...att du känns som en annan person när du är i Hamilton.
Jag är inte så säker på att du vet vem du är än.
Nu låter du exakt som min far.
Kvinnan som stod och pumpade vatten på gården
är en annan än den som har betjänter.
Kan du inte förstå att allt är en del av mig?
Jag trivdes på gården.
Och jag trivs med att bo i ett stort hus i Hamilton.
Du vägrar bara acceptera mig för den jag är.
Du har fått det om bakfoten.
Tror du verkligen på det själv?
Jag ska se om jag kan hitta mer ved.
Jisses vad det öser ner.
Hallå där.
Rosemary, hej. Alltid ett nöje.
Vilken intressant kappa.
Lee tänker visa mig sågverket när det har slutat regna.
-Hon fick låna en rock av mig. -Den är varm och skön.
-Jag gillar när du är varm och skön. -Åh, så sött.
Först dansen och sedan en guidad tur.
Så...förtjusande.
Det är det. Förtjusande. Jag tog ledigt resten av dagen
-så att vi kunde umgås. -Har du sett sågen?
Nej, det har jag inte. Jag har haft för fullt upp.
-Jag berättar allt när jag är tillbaka. -Finfint.
Jag måste gå. Jag måste fortsätta med min artikel, så om ni ursäktar...
-Naturligtvis. -Arbeta inte för hårt.
Adjö då.
-Ska vi? -Ja.
-Mrs Stanton. -Mrs Avery?
Du lovade att inte träffa min man igen.
Vi kan väl gå till kaféet och prata om det här?
Varför? Jag har inget att dölja. Har du?
Naturligtvis inte. Det måste vara ett missförstånd...
Det är inget missförstånd.
Jag vet säkert att du bjöd min man tillbaka till Hope Valley.
-Och du uppmuntrar hans uppvaktning. -Absolut inte.
Du ljuger. Jag försökte vara trevlig mot dig sist jag var här,
-men du hörde visst inte på. -Jag har hört nog.
Jag lovar att du ska ångra den dagen du träffade honom.
Det handlar inte om att du ska vara någon du inte är.
Och det handlar inte om att du ska passa in i Hamilton.
Och det handlar inte om att vi kommer från olika världar.
Vad handlar det om då?
Minns du när du sade att ridande poliser inte gifter sig?
Att om du skulle ha en fru hade de gett dig en?
Jag tror att de har rätt.
När jag såg den där mannen rikta sin pistol mot dig...
...kunde jag inte andas.
Det var som om hela min värld rörde sig i slowmotion.
-Tänk om han hade skjutit dig? -Det gjorde han inte.
Inte den här gången.
Det skrämde mig.
Det skrämmer mig att tänka på att du, en dag, kanske inte kommer hem.
Att det som hände din far kan hända dig.
Jag måste kunna sova gott i vetskapen om att du är trygg.
Jag klarar mig.
-Du kan inte garantera det. -Det kan ingen.
Men jag är bra på det jag gör.
Och jag är inte rädd för att möta min rädsla.
Och jag vill inte ändra på det hos dig.
Att du säger det...
...just det, det betyder allt för mig.
Men...
...jag vet inte om jag är modig nog
att spendera mitt liv med någon som är så modig som du.
Undertexter: Caroline Ahlbäck