Din episoadele anterioare...
Nu încerc să par ce nu sunt.
- De ce mă ajuți atât? - E vremea să-ți poarte cineva de grijă.
Ascunzi ceva. Orice ar fi, voi afla.
Mulți au probleme în dragoste.
- Nu credeai că va fi așa de greu. - Este.
N-am curaj să-mi petrec viața cu cineva curajos ca tine.
- De ce faci asta? - Ce anume?
Mă alungi.
Încerc să fiu sinceră cu tine.
Jack, nu vezi?
Spun că mă tem că te voi pierde.
Mă tem că vei muri.
Nimeni nu cunoaște viitorul.
Știu doar ce simt pentru tine.
Dar tu ce simți pentru mine?
Rip?
Rip!
- Rip, hai aici, băiete! - Rip!
Rip, hai aici!
- Cred că e într-acolo. - E ecoul. E în direcția opusă.
Nu, e aici. Rip!
Rip!
Elizabeth!
- Elizabeth! - Sunt teafără.
- M-a doborât, sunt teafără. - Nu ți-ai rupt niciun os?
- Nu cred. - Bine. Ia-mă de mână!
Încet!
- Genunchiul meu! - Ușurel! Stai puțin aici.
- Ești bine? - Da.
Bine. O să te ridic încet.
Să-l găsim pe Rip!
Acum te duc înapoi la foc, ca să-ți examinez genunchiul. Ține asta!
- Jack, n-am nevoie de ajutor. - Te contrazic mai târziu.
Bill!
Soția ta m-a atacat la prăvălie și a făcut scandal.
Am murit de rușine!
- Abigail, îmi pare rău. - Nora crede că te încurajez.
I-am spus limpede că nu e așa.
Nu crede. E convinsă că eu te-am invitat în Hope Valley.
- Promit că nu se va mai întâmpla. - Sper.
- Îmi pare rău că mi-a sărit țandăra. - Ei să-i ceri scuze, nu mie!
Nu sunt dispusă să renunț la tine fără să lupt.
Îți vrei fiul înapoi, nu pe mine.
Martin s-a stins.
Și nu putem schimba asta.
Treci peste asta!
E vremea să-l uiți.
Mulțumesc.
Îmi permiți?
- Nu pare accidentat. - E celălalt genunchi.
Scuze.
N-ai tăieturi și nu e umflat. Probabil că e doar o julitură.
- De ce mi-e frig? - Ești în stare de șoc.
- Poftim... - Mi-e mai bine. Mulțumesc.
Te vei simți mai bine.
- E doar vina mea. - De ce?
- L-am lăsat pe Rip să fugă. - A fost un accident. N-ai știut.
Ce nebunie! Pierd atâta vreme făcându-mi griji pentru tine!
Uite ce am pățit eu.
Ai dovedit că meseria de învățătoare e periculoasă.
- Așa se pare. - Puteai s-o dovedești mai puțin dramatic.
Știi...
Cică partea cea mai frumoasă la o ceartă este împăcarea.
Am auzit și eu asta.
Rip!
- Mă duc după el. Stai aici! - Nu plec nicăieri.
E ultimul de pe listă.
Bine. Poți să-i spui lui Henry că nu închizi localul.
Am mai scăpat de o grijă.
Recent, mi-a făcut numai neplăceri. Recunosc că mi-e cam greu să-l iert.
Oamenii rareori sunt așa de buni sau răi cum îi credem.
- Adevărul e la mijloc. - Și în cazul pastorilor?
Mai ales în cazul lor.
Bine. Dacă am terminat treaba, plec la pescuit.
- Aerul proaspăt face bine. - Cu siguranță.
- Plec după ce trece furtuna. - Îmi plăcea să pescuiesc.
- Ai vrea să te invit? - Nu. Am multă treabă.
Am vase de spălat, podele de lustruit, plăcinte de copt. Deși...
N-am fost de mult la pescuit.
- Ai și altceva? - Mătase franțuzească.
- Hai să o vedem! - Desigur.
Rosemary...
- Mă bucur că te-am găsit. - Ce e, Molly?
- Știi că Lee mă curta și... - Da, cred că toată lumea știe.
Știu că ai petrecut mult timp împreună cu Lee
și voiam să mă asigur că nu mi-o iei în nume de rău.
Ești amabilă. Cred că totul e în regulă.
Ești sigură? N-aș face nimic care...
- Nu e treaba mea dacă Lee te curtează. - Mă bucur să aud asta.
Probabil că ești persoana potrivită pe care s-o întreb.
Ce anume?
Cât de curând într-o relație se cade să accept bijuterii?
- Bijuterii? - Sau niciodată nu e prea devreme?
Vai de mine, am întârziat! Mulțumesc pentru sfat.
Gowen!
Tu ai fost. Nu?
I-ai zis Norei că sunt aici. Doar tu știai cum s-o găsești.
Întrebarea mai importantă e de ce a fost nevoie să-i spun eu.
Și de ce un soț îi ascunde soției locul unde se află.
- Ea m-a părăsit. - Atunci ce caută aici?
Nu te juca cu mine! Ai avut șansa ta cu ani în urmă.
- N-ai profitat de ea. - Așa e.
- Știi de ce? - Ai plecat să lucrezi.
Pentru că am fost transferat.
Firma de minerit Pacific era acuzată de fraudă. Se făceau restructurări.
Era ancheta mea. Acuzațiile au fost retrase.
Dar întotdeauna există un țap ispășitor.
Înțeleg. Deci dai vina pe mine.
Acum ne înțelegem.
Îți spun o singură dată. Nu te amesteca în viața mea privată!
E un oraș mic. Viețile oamenilor arar rămân private.
Păcat că Abigail Stanton a fost prinsă la mijloc.
Știi cât le place localnicilor să bârfească.
- Te avertizez... - Încearcă, Bill.
Sunt slujbaș public.
Dacă te atingi de mine, o să putrezești în închisoare.
Rip!
Rip! Hai aici, băiete!
Rip, iată-te! Hai aici, amice!
Amice, am ceva bun pentru tine.
Ți-a fost dor de mine? Poftim!
Ți-am lipsit? Și tu mie. Hai acasă!
Ce speriat ai fost!
- Tata nu întârzie mult. Ai dori un ceai? - Ești amabilă.
Eu și Lionel plecăm la operă imediat ce ajunge tata.
Adu un ceai.
Ți-am simțit lipsa la club, weekendul trecut.
- Am avut de lucru. - Tata te-a ținut ocupat.
E primul sosit și ultimul plecat.
- I-am zis s-o ia mai ușor. - Nu știe cum.
Deci?
Deci...
- Ai vești de la Elizabeth? - Te-ai gândit la ea. Nu?
S-a întors cu bine în Hope Valley, face pe învățătoarea în Vestul Sălbatic.
- Elevii se bucură probabil că s-a întors. - Te rog...
Nu te preface de dragul meu că o susții în aventura asta.
E vremea să închidă acel capitol și să treacă la altceva.
- Ea nu vede lucrurile așa. - Convinge-o tu să vină acasă!
Nu prea se cade.
Chiar ți-o imaginezi toată viața în acel orășel?
- Întemeind o familie cu un polițist? - Sper să nu fie cazul.
Atunci convinge-o să se întoarcă. Te cunosc bine, Charles.
Știu că ții la ea dintotdeauna.
Dacă nu-i mărturisești ce simți, vei regreta tot restul vieții.
Whisky.
Dle Coulter, ce se mai întâmplă prin lume?
Să-ți spun drept, nu prea multe.
- Mai bine ai citi ziarul mâine. - Zău? De ce?
Fără motiv. Dar presimt că se va da o știre importantă.
Are legătură cu editorialul răutăcios al drei LeVeaux,
pe care l-a scris despre mine fiindcă l-ai convins pe dl Bolt s-o lase să-l scrie?
Nu știu la ce te referi.
- Dar pare extrem de interesant. - Păcat că nu va fi publicat.
Tocmai m-am văzut cu dl Bolt
și nu mai e atât de dornic să publice editorialul.
Înțeleg. Ai ucis articolul din fașă?
Doar i-am sugerat
că ar avea articole mai interesante de publicat pe prima pagină a gazetei.
Sunt convins. Să ghicesc!
„Puiul dlui Patterson e premiat la bâlciul local?”
- Ceva de genul ăsta? - Sună bine.
Dar și mai interesantă e prezența unui inspector de poliție în oraș.
Despre asta aș vrea să aflu mai multe. După-amiază plăcută!
Probabil că nu vă făceați planuri de cină.
Nu știu cum reușește mereu să cadă în picioare.
E isteț. Și periculos.
- Pari să-l cunoști bine. - Ne știm de mult.
Din ce-mi amintesc de la proces, nu erați prea buni prieteni.
A spus ceva ce m-ar interesa?
Nu. Nimic important. Dar aș fi atent în locul tău.
Cum merge rubrica de sfaturi?
Uneori, mă întreb dacă sunt persoana potrivită.
S-a întâmplat ceva grav, dacă nu vrei tu să dai sfaturi!
Se pare că și mie mi-ar prinde bine unul.
E vorba cumva de Lee Coulter și Molly Sullivan?
- Sigur că da! - Am auzit că te-ai despărțit de Lee.
- Da. - Și acum?
Acum cred că am făcut o mare greșeală.
Rubrica ta a avut mare succes.
De ce nu încerci să-ți scrii ție însăți un sfat?
- Nici n-aș ști cum să încep. - Să vedem...
- Începi cu: „Dragă Geloasă”... - Mai bine „Rănită și Derutată”.
- Ar fi mai potrivit. - Ești sigură?
- Da. - Bine.
„Dragă Rănită și Derutată, ai greșit refuzând să-ți asculți inima.”
Da! Asta e!
„Dragă Rănită și Derutată, biata de tine...
Ai greșit groaznic refuzând să-ți asculți inima.
Dacă simți ceva pentru acest bărbat, trebuie să i-o spui.
Cum altfel să vadă ce decizie proastă a luat?”
Abigail, ești grozavă!
E răspunsul perfect pentru „Rănită și Derutată”.
O clipă, am și uitat că-mi scriu mie însămi.
Încă mă pricep!
- E harul tău. - Știu.
Scuză-mă, trebuie să-mi pun sfatul în practică.
Aici se termină drumul.
Mergi pe lângă gard vreo 90 m spre est, până la o cabană părăsită.
Cu spatele la peretele sudic, fă 20 de pași în față.
Sapă vreo 60 cm și vei găsi o cutie de metal.
În ea sunt bancnotele false.
Ar fi bine, altfel vei sta toată viața în pușcăria federală.
Rip, neastâmpăratule!
Cum te simți?
- Aproape ca nouă. - Bine.
Furtuna a trecut. Dacă ești în stare, ne putem întoarce în oraș.
- Am putea să mai stăm puțin aici? - Da.
De ce?
Aici suntem doar noi doi și...
Acolo, totul este...
...complicat.
Știu ce vrei să spui.
Dar, orice am avea de înfruntat, cred că vom izbândi împreună.
Simt că azi ni s-a mai dat o șansă.
Nu vreau s-o irosesc.
- Mai ales că ți-am văzut genunchii. - Jack!
Te iubesc, Elizabeth Thatcher.
Și eu te iubesc.
Îi spun pastorului Frank că pescuim în altă zi.
- Nici să nu te gândești! Sunt teafără. - Elizabeth, ar trebui să stau cu tine.
Stai liniștită, Abigail. Rămân eu cu ea.
Bine. Nu lipsesc mult.
- Du-te sus să te odihnești! - Mi-e bine unde sunt.
Ai trecut prin multe. Ar trebui...
Jack, oricât mi-ar plăcea ideea să te am la dispoziția mea,
nu sunt invalidă.
Ești o pacientă neascultătoare.
Nu mă supăr dacă-mi aduci o pătură.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Acum n-am chef de odihnă.
Pentru că încă vorbești.
Nu e nevoie să vorbim.
- Am găsit locul perfect. E chiar pe chei. - Da, chiar e locul perfect!
- Ce ai în cutie? - Râme.
N-aș insulta peștii cu nadă artificială.
- Tatăl tău te-a învățat să pescuiești? - Nu credea că pescuitul e pentru fete.
Pescuia cu frații mei sâmbăta, iar eu spălam rufe acasă.
Așa că mi-am făcut undița mea și mă furișam singură la râu.
Sigur ai dat de bucluc pentru asta.
Așa trebuia, dar familia s-a bucurat să aibă pești în plus la masă, duminica.
- Nu veneai cu mâna goală? - N-aș fi îndrăznit!
Uite ce! Sunt dispusă să pariez
că râmele mele vor prinde mai mult pește decât nada folosită de tine.
- Nu vreau să-ți pierzi banii. - Nu banii, mândria.
- Ești tare sigură de tine. - Poți fi sigur.
- Îmi place asta la o femeie. - Ce zici? Punem rămășag?
S-a făcut!
Bine!
BILL AVERY MAI CERCETEAZĂ CAZUL FALSIFICATORILOR.
Bună, Lee!
- Te deranjez? - Deloc. Cu ce te pot ajuta?
- Speram să putem vorbi. - Bine. Despre ce?
Cred că între noi a apărut o mică neînțelegere.
Crezi că nu ne dorim același lucru, iar eu știu...
...că vrem același lucru.
Și anume, ce ne dorim amândoi?
Suntem o echipă minunată. L-am bătut pe Gowen la poker.
- A fost amuzant. Nu-i așa? - Da!
Ce vrei să spui?
Poate aș lua în calcul...
...să dau importanță atențiilor tale romantice.
Poate?
Când am zis că nu-s pregătită să mă îndrăgostesc...
...voiam să spun că nu aș vrea să-mi repet greșelile.
M-am mai pripit, Lee, și am greșit amarnic.
Cel mai rău e că am rănit pe cineva la care țineam mult.
Jack.
Dar Jack pare să-și fi revenit.
- Da, și-a revenit. - Da.
Dar vreau să fac lucrurile așa cum trebuie de data asta.
Uite, știu că eu...
...par fermecătoare și intimidantă.
Dar dedesubtul fațadei...
- Sunt doar... - Rosemary.
Nu-i nimic. Știu.
- Știi? - Desigur.
- Dar e o problemă. - Da. Molly Sullivan.
Nu vreau să o rănesc.
Poate va trebui s-o rănești nițel.
Bine. O să mă port cu mănuși.
- Da! - Da.
Când?
Imediat.
BUN VENIT LA HOPE VALLEY
Ți-am zis că e locul perfect. Ape liniștite, cu niște curenți potriviți.
- Dumnezeu ne-a surâs azi. - Unora mai mult decât altora.
- Bine, nu te mai lăuda! - Recunoaște!
- Nada mea a fost mai bună. - Bine, ai câștigat pariul.
Ca să-ți arăt că știu să pierd, ce-ar fi să-ți pregătesc eu cina?
- Știi să gătești? - Păstrăv.
- E ziua ta norocoasă. - Așa se pare.
Ești bine?
Da.
Lucrezi pentru Henry Gowen?
- Dottie Ramsey, secretara. - Te-am văzut la biroul lui.
Dl Gowen spune că sunteți prieteni vechi.
Ne-am cunoscut înainte să vină aici. Lucra la Hamilton.
Mi-a spus...
...că fiul tău a murit.
Cred că a fost o durere de nesuportat.
Nimeni nu poate înțelege ce simt.
Știi...
Oamenii de aici înțeleg mai bine decât crezi.
Cum ar putea?
Cu vreun an în urmă, a fost un accident în mină.
Soțiile și-au pierdut soții și mamele, fiii.
Ai mai multe în comun cu oamenii de aici decât crezi.
Mi-e greu să vorbesc de asta.
Poate e vremea să încerci.
Elizabeth, cum te simți? Vrei să mănânci ceva?
Sunt bine, Abigail. Nu face nimic pentru mine!
- N-a fost așa de grav. - Nu?
Jack a zis că putea fi extrem de grav.
Probabil.
Se pare că polițistul te-a salvat.
- Sper că v-ați lămurit. - Am făcut-o.
Aveai dreptate. Nu contează aparențele, ci ceea ce porți în suflet.
- Descoperirea adevărului. - Și l-ai descoperit?
Cred că da.
Când eram în acea mină, credeam că totul s-a sfârșit.
Voiam doar să-i spun ce simt pentru el.
Cât de mult țin la el. Ce mult...
Ce mult îl iubești?
Totul a devenit brusc foarte limpede. De parcă îmi ascultam inima întâia oară.
Elizabeth...
Era să uit!
Ai primit asta în zori.
E de la Charles.
- Ned! - Da.
- A ajuns? - Scuză-mă!
- Da, e aici. - Mulțumesc!
Recunosc că e foarte incitant.
Îți rămân recunoscător dacă rămâne doar între noi.
Desigur. Secretul tău e în siguranță.
Mi-a plăcut după-amiaza petrecută la club.
Și mie.
Dar Julie, scumpo, mi-ar fi plăcut să vii și tu cu noi.
Am remarcat mulți tineri prezentabili.
- Unii din ei erau foarte chipeși. - Și plicticoși?
Dacă ai încerca măcar, ai găsi pe cineva pe placul tău.
Eu sunt convinsă că nu e așa.
Atunci, poate...
Poate Viola și Lionel îți prezintă câțiva prieteni de-ai lor.
Nu mai încerca să-mi controlezi viața!
De când e lumea, tinerele de familie bună se mărită cu tineri pe măsură.
Și trăiesc nefericiți până la adânci bătrâneți.
Nu e adevărat!
Dacă Tom a plecat nu înseamnă că l-am uitat brusc.
Poate ar fi cazul.
Sau poate că locul meu nu e aici.
Nimănui nu-i pasă de ce simt și de ce gândesc.
- Știi că ne pasă de tine. - Ba nu!
- Vă pasă de voi înșivă și de gura lumii. - Te înșeli.
De ce a plecat Elizabeth?
- Nu e vorba de ea. - Voia o viață a ei, ca mine!
Doar că ea a avut curajul să facă ceva, în loc să se sufoce aici!
Sora te se va întoarce, ia aminte!
Știți ceva? Sper să nu o facă.
Sper să se mărite cu Jack Thornton, să vă facă în ciudă.
- Cum poți spune asta? - O meritați!
Nu-i respectați sentimentele. Nici pe ale mele!
- Julie, ascultă-mă! - Și dacă nu vreau?
Mă dezmoșteniți? Nu-mi pasă!
Nu țin la bani, la statut, la societate, la nimic!
Mă fac că n-am auzit asta.
Lumea se schimbă, tată. E cazul să o faci și tu.
Julie!
Bună, Molly!
Ce flori frumoase!
Mulțumesc. Mi le-a dăruit Lee.
- Dle Coulter, ai gusturi excelente. - La flori sau la femei, Ned?
Cred că la ambele.
- Mulțumesc. Trebuie să plec. - Molly...
- Sper că nu mi-o iei în nume de rău. - Ce anume?
Știu că ai petrecut mult timp împreună cu Lee.
Nu-ți face nicio grijă. E clar că vă meritați unul pe celălalt.
Mulțumesc, ești amabilă.
- Mă bucur că rămânem prietene. - Și eu.
Dle Yost... Vreau să cumpăr un patefon Victrola.
Pot să mă uit pe catalog?
- Desigur, e aici. - Minunat!
Molly...
- Mulțumesc. A mers! - Eram convinsă de asta.
E nebună după tine. Îi trebuia doar un mic imbold.
- Ți-ai jucat minunat rolul. - Cu plăcere.
Mulțumesc!
E cel mai bun pește pe care l-am mâncat.
- Care e secretul? - Berea. E rețeta bunicului meu.
- Nu mi-o spui și mie? - Nu. Am jurat să păstrez secretul.
Atunci trebuie să-mi mai gătești.
- Dacă prinzi mai mult pește decât mine. - Nu va fi o problemă.
Apropo de secrete...
...știu despre tine doar că bunicului tău îi place pescuitul
și că ești îndemânatic cu un ciocan.
- N-ar fi prea multe de spus. - Nu-s convinsă.
Ultima oară, la cină, ai spus că era să mori.
Așa este.
Ce s-a întâmplat?
Am făcut o mare greșeală, pe care am plătit-o scump.
Dar asta era în altă viață.
Te pot întreba ce greșeală ai făcut?
Să zicem că nu am fost mereu de partea care trebuie a legii.
Și motivul pentru care era să mor...
...e că am fost împușcat.
- Înțeleg. - Oricum... I-am promis ceva lui Dumnezeu.
I-am zis că, dacă scap cu viață,
voi face lucrarea Domnului cât voi mai avea de trăit.
Îmi pare rău, Abigail. Poate că nu asta voiai să auzi.
Nu, Frank. Nu trebuia să fiu indiscretă.
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic. Nu mă deranjează.
Dar ți-aș fi recunoscător dacă ar rămâne doar între noi doi.
- Alți oameni nu-s înțelegători. - Desigur. Nu voi spune nimănui.
Se face târziu. Ar trebui să plec.
- Spăl eu farfuriile. - Stai liniștit, mă descurc.
Mulțumesc, Abigail.
Înțeleg. Nimeni nu știe.
Ar fi minunat! Mulțumesc mult.
- Bună dimineața, Jack! - Bună dimineața, Rosemary!
Probabil că ai aflat vestea. M-am împăcat cu Lee.
Cred că a aflat tot orașul.
- Sper că Lee știe ce noroc are. - Cred că da.
Cred că o învățătoare va fi foarte norocoasă să te aibă pe tine.
Lasă, nu mă păcălești!
Am văzut cum vă priviți după mica voastră aventură.
Nimic nu e mai romantic decât să salvezi o domnișoară în pericol.
Și îi datorezi totul câinelui tău caraghios.
Fără îndoială, Elizabeth e jumătatea ta.
Nu credeam că te voi auzi spunând asta.
Poate că nu mă cunoști atât de bine pe cât crezi.
Te-am uitat greu, Jack. Te voi iubi mereu.
Dar vreau să te știu fericit. Cu adevărat.
- Mulțumesc, Rosie. - Încă ceva!
Promite-mi că rămânem prieteni!
- Promit. - Și un sfat. Nu o lăsa să aștepte!
Nu am de gând.
Dle sergent Thornton... Ai primit o telegramă urgentă.
- Mulțumesc, Ned. - Te las să citești. Baftă, Jack!
Am primit o telegramă din centrală. Am ordin să te arestez.
- Pot să-ți explic. - Banii și matrițele false?
- Lucram sub acoperire! - Cazul a fost închis.
Încă nu am dovezi, dar cred că cineva din interior lucrează cu falsificatorii.
Crezi că un polițist e corupt?
Ne știm de mult timp, Jack. Nu te-aș minți.
Predă-mi arma!
GAZETA DIN HAMILTON
- Merg cu mașina în oraș. - O să ajungi la cină?
Nu mă aștepta. Am întâlnire la club. Va dura.
- Viola, ești cam palidă. - E vorba de Julie.
- Ce e? - Am găsit asta în camera ei.
A fugit și scrie că nu se mai întoarce.
Doamne sfinte!
POLIȚIA
Elizabeth, vrei să-mi fii soție?
Nu. Elizabeth, vrei...
Nu știu.
Cel verde?
Cel albastru.
Nu. Verde.
Da. Cel verde.
Asta este.
Și pentru tine...
Bine.
Bravo, Miles! Sunt mândră de tine.
- Mulțumesc, dră Thatcher! - Cu plăcere.
Testul de scriere e joi și aștept referatele la istorie
pe catedră, mâine-dimineață.
Bine. Sunteți liberi!
La revedere!
Vai de mine!
Elizabeth, te măriți cu mine?