Din episodul anterior...
S-a terminat cu Charles. Definitiv.
Un reporter o să scrie un articol despre ajunul Anului Nou.
Înfățișându-te pe tine.
Dacă ți-era foame, trebuia să spui.
- Cum te cheamă? - Cody.
- Caut un prieten. - Nu vreau probleme.
O să mai rămân pe aici o vreme...
Nu sunt mereu de acord cu metodele tale,
dar cumva ai îndeplinit sarcina.
Asta contează. Nu-i așa?
Mai sunt de întocmit câteva acte,
dar sunt bucuros să te informez că ești repus în drepturi în mod oficial.
- Practic, imediat. - Mulțumesc, Sam.
O să-mi iau o scurtă permisie.
Să nu fie prea lungă. Avem nevoie de oameni ca tine de partea noastră.
Bine lucrat!
Bill, trebuie să discutăm.
Nu acum, Jack.
- Lee! - Bună!
- Pari ocupat, prietene. - Habar nu ai...
Sper că n-are legătură cu Rosemary și cu celebrarea Anului Nou...
Rezoluția mea pentru la anul e să învăț cum să-i spun "nu" acelei femei.
Baftă!
- Mulțumesc. Pe curând! - Pe curând!
Rip, te rog...
Să mai întreb?
- L-am scos la plimbare. - Și?
A fugărit un iepure prin noroi până la iaz
și nu s-a mai întors, iar eu am alunecat și am căzut.
Și te-ai murdărit de noroi.
- Era fusta mea preferată. - Cred că a stat suficient cu tine.
Nu... Să renunț acum ar fi un semn de slăbiciune.
Și abia a început să mă respecte.
Roma n-a fost ridicată într-o zi.
Haide, băiatule!
Du-te!
Haide!
CÂRCIUMĂ
Credeam că o să avem interviul acasă la dv.
- E în renovări. - Da, multe renovări.
Serios? Ce s-a întâmplat?
- Inundație. - Incendiu.
Mai întâi, a fost o inundație.
- Da. - După care, un incendiu.
E regretabil că nu s-a întâmplat invers. Așa, inundația ar fi stins focul.
Da. A fost un an foarte dificil.
- Dar așa e viața la frontieră. - Da.
De cât timp sunteți uniți în sfânta căsătorie?
- A trecut ceva timp. Destul... - Da.
- De patru ani? Da. - Cam așa.
Au trecut anii așa de repede, că ne e greu să ținem socoteala.
Da.
Dnă LeVeaux, văd că nu purtați verighetă.
- Am pierdut-o. - E la reparat.
Voiam să spun că am pierdut mult în greutate,
așa că e la reparat, ca să mi se potrivească.
- Are degete foarte osoase. - Nu osoase, gândăcelule, doar subțiri.
Da, asta am vrut să spun, subțiri.
Dle LeVeaux, nici dv. nu purtați verigheta?
Nu. Sunt alergic la aur.
Îi dă urticarie.
E ceva personal. Nu crezi, garofița mea?
Ador poveștile personale. Cu cât mai multe, cu atât mai bine.
Avem atâtea de împărtășit, dar timpul... Trebuie să te întorci la muncă.
- Da. - Dragule...
Și ar trebui să zburăm, dacă vrem să facem poze cu apusul.
E doar ora 16:00.
Știți ce se spune despre cei care se scoală de dimineață.
Le place să prindă apusul.
- Nu-i așa? - Mergem?
- Laura? - Dră Thatcher, ce căutați aici?
Ți-am adus o carte. Mă gândeam să ne uităm în ea împreună.
Ce carte?
Cu picturi de artiști renumiți, cum ar fi Harvey Dunn.
A crescut la frontieră, ca tine.
Multe dintre picturile lui sunt despre oameni care muncesc din greu,
așa ca tine și tatăl tău.
Doamna aceasta seamănă cu mama.
Era roșcată?
A spus că sunt talentată la desen.
Laura, sigur nu și-ar dori să fii tristă mereu.
Nu și-ar dori nici ca tatăl tău să fie trist.
Pot s-o păstrez?
Speram să vrei.
Să-ți mai arăt una.
Aceasta e drăguță.
- Cum se simte Becky? - Încă o zi de odihnă în pat.
Apoi ar trebui să-și revină până de Anul Nou.
Sunt vești bune.
- V-ați gândit ce o să faceți? - În legătură cu ce?
Când fata o să-și revină,
nu mai aveți niciun motiv să-i găzduiți aici pe cei doi.
- Bănuiesc că sunt fugari... - Da, dar...
Ar trebui plasați într-o familie.
Momentan, nu cred că ar trebui să plece altundeva.
Nu acum.
Dar o să fie nevoie la un moment dat.
Probabil că sunteți reporterul de la San Francisco Herald!
Chiar așa. Mike Ward.
- Iar dv. sunteți? - Florence Blakeley.
Mă ocup de comitetul pentru Anul Nou
și pot spune că suntem entuziasmați să vă avem aici, în Hope Valley.
Dle Ward, aici erați!
Ce păcat că dna Blakeley nu mai poate sta să discute cu noi!
Dnă Blakeley! În eseul dv., ați scris
că dna Blakeley e cea care consideră că niciun om nu e fără cusur.
- Sunteți drăguță să comentați? - Poftim?
Am vrut să spun că Florence
e cea care ne ține pe toți pe drumul cel bun.
Am fi pierduți fără ea.
Foarte frumos din partea ta.
Cred...
Știu că ai de lucru, așa că nu vrem să te reținem.
Iar pe dv. vă așteaptă o zi plină.
Nu avem deloc timp liber. Deloc.
O să ne însoțească și dl LeVeaux?
"Dl LeVeaux"?
E foarte ocupat și, din păcate, are agenda plină.
Ne-ați văzut turnul de apă?
De ce aș vrea să văd turnul de apă?
E foarte impresionant. Atâta apă...
...într-un turn...
- I-ai văzut pe Becky sau pe Cody? - Nu.
Becky n-ar trebui să coboare din pat.
Nu e sus și nici Cody nu e.
- Becky? - Cody?
Jack!
Becky și Cody... Cred că au fugit.
De cât timp lipsesc?
Nu știu. Poate chiar de câteva ore.
Dacă sunt pe jos, sigur n-au ajuns foarte departe.
Becky n-ar fi trebuit să se ridice deloc din pat.
O să caut către nord, spre râu, în zona de unde au venit.
- Dacă n-au luat-o pe acolo? - Vezi dacă Lee are oameni liberi.
Spune-le să meargă către sud, spre Buxton. Du-te!
- Bine. - Bill, am nevoie de ajutorul tău.
- Cu ce? - Îți explic pe drum.
- Permite-mi să te ajut. - Mersi.
Crezi că bătrânului care are acest loc i-ar mai prinde bine două mâini?
Cauți o slujbă?
Poate, dacă se ivește ocazia potrivită.
Am auzit că dl Yost are nevoie de un șofer.
Probabil că nu plătește mult, dar e înăuntru, dacă vrei să vorbești cu el.
- Mulțumesc mult, dră... - Stanton.
Ai și un prenume?
- Clara. - E un nume drăguț pentru o fată drăguță.
- Cât timp o să fii în concediu? - Nu m-am decis.
Din câte te cunosc, nu mult.
- Pare părăsit. - Cody? Becky?
Pentru niște copii care merg pe jos, se mișcă foarte repede.
- Ai vreo idee? - Să continuăm spre nord.
- Nu mai pot. - Ba poți!
Dacă ajungem la mină, ne putem ascunde până dimineață. Haide!
Cody! Becky!
Probabil că s-au adăpostit.
Galeria din mină.
Se face târziu.
Nu-ți face griji. Jack și Bill o să-i găsească.
Erau în siguranță aici. De ce au fugit?
Nu știu.
Au mai fost însă singuri afară și nu o să pățească nimic.
Becky e așa de bolnavă... N-ar trebui să stea în frig.
Abigail...
O să fie bine.
Dumnezeu să-ți audă vorbele.
- Haide, Becky! - Du-te fără mine.
Nu poți renunța acum. Tata spunea mereu: "Câștigătorii nu renunță niciodată."
Fii tu câștigătorul pentru amândoi.
- Cody! Becky! - Haide!
Du-te acum, altfel nu mai vorbesc cu tine!
- Nu plec fără tine! - Du-te!
Aici!
CAFENEAUA LUI ABIGAIL
Becky a adormit.
Să văd dacă dr. Burns poate trece pe aici mai târziu...
N-ar trebui să te vezi cu Jack în seara asta?
O să înțeleagă. Mă văd cu el mâine.
O să am probleme?
Nu, scumpule, nu o să ai, dar aș vrea să știu de ce ați fugit.
V-am auzit vorbind cu doctorul. Urma să ne trimiteți înapoi.
Cody, știu că e greu să înțelegi asta,
dar trebuie să ai credință.
Trebuie să știi în inima ta că Dumnezeu veghează asupra voastră
și că, orice s-ar întâmpla, are un plan pentru voi,
chiar dacă voi nu știți care e acela.
- Are un plan și pentru dv.? - Da, dar vrei să știi un secret?
Am avut multe momente în viață în care am fost foarte supărată
și foarte speriată, exact ca tine.
- Ați fugit? - Am vrut.
Dar mi-am amintit că totul se întâmplă dintr-un motiv.
Oricare ar fi motivul, tu și Becky sunteți acum cu mine.
Și nu plecați nicăieri
până când sora ta nu se însănătoșește.
E o promisiune de la mine către tine, orice ar spune ceilalți.
- Chiar și dr. Burns? - Chiar și dr. Burns.
Hickam...
Dle inspector Avery, mă bucur să te văd iar în serviciu.
E bine să fii văzut.
- Am auzit că iei o pauză ca polițist. - Exact.
Poate că ar trebui să vorbim despre următoarea ta mutare.
Compania mea se extinde.
Mi-ar prinde bine un bărbat cu abilitățile tale în noul an.
Foarte drăguț din partea ta, dar încă nu am luat nicio decizie.
- Gândește-te! - Domnilor, mă pot alătura vouă?
De fapt, eu plecam.
Rosemary mi-a dat o listă de lucruri de făcut înainte de Anul Nou.
Cumva, trebuie să-mi dau seama cum să aprind simultan 60 de artificii.
- Fără să incendiez orașul. - Dle Coulter?
Am găsit o soluție pentru lansarea artificiilor.
- Vă puteți uita? - Altceva nu știi să faci?
E în regulă.
Ne scuzați. Arată-mi desenele.
Să mergem! O să mă uit.
Am auzit ce s-a întâmplat cu inspectorul Houston.
- Da. Am lucrat mult timp la acel caz. - Îmi amintesc.
- Mă gândeam... - Mă gândeam...
- Tu primul. - Bine.
E inutil să mai spun
că am avut mult timp de gândire în celula de închisoare.
Am pus totul în perspectivă.
Nora, îmi pare rău dacă am făcut ceva vreodată care te-a rănit.
- Vreau să știi asta. - Și mie îmi pare rău.
Adevărul e că n-am fost corectă cu tine. Sau cu noi.
Oamenii greșesc și, uneori, nimeni nu poate face nimic,
decât să treacă peste și să ierte.
- Vorbești serios? - Dar ai avut dreptate.
N-am putut renunța la fiul nostru, așa că, în schimb, te-am ținut legat de mine.
E timpul să o iei de la capăt.
Să o luăm amândoi.
- La mulți ani, Bill. - La mulți ani, Nora.
- Îți e suficient de cald? - Da.
Dacă-ți mai trebuie o pătură, să-mi spui.
- Bine. - Noapte bună.
Dnă Stanton, mama rămânea cu mine până-mi spuneam rugăciunile de culcare.
Vrei să rămân?
- Bine. - Începeți dv.
Bunule Dumnezeu, binecuvântează-l pe Cody și ocrotește-l.
Arată-i cât de mult îl iubești și că o să veghezi mereu asupra lui.
Dumnezeu să-i binecuvânteze pe mama și pe tata, care acum sunt cu îngerii în Rai.
Și fă-o bine pe Becky, te rog.
- Amin! - Amin!
Era să uit...
Dumnezeu s-o binecuvânteze și pe dna Stanton.
Și spune-i mamei mele să nu-și mai facă griji,
fiindcă acum e cineva care are grijă de mine.
Amin! Din nou.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Începem?
- Rosemary nu ni se alătură? - A spus să începem fără ea.
E foarte ocupată să-l întrețină pe reporter.
Dacă mă întrebați pe mine, ceva nu pare în regulă.
Dl Ward întreba de "dl LeVeaux".
Ar trebui să fie un articol interesant.
Să trecem la treburile noastre.
Am fost asaltate cu propuneri pentru cutia cu amintiri.
Avem declarația de la consiliul municipal,
cu schimbarea numelui orașului în "Hope Valley",
o Biblie din noua noastră biserică, o fotografie cu copiii la școală,
o rețetă de la dna Jackson, de plăcintă de crotal și ficat.
Cred că o putem rătăci pe asta.
Richard Manning și-a oferit muzicuța, dar nu știu sigur dacă ar trebui inclusă.
- L-ai auzit cântând? - Eu l-am auzit.
Poate că e mai bine să fie îngropată pentru următorii 100 de ani.
Dra LeVeaux a cedat o copie a scenariului piesei Ziua Fondatorilor scris de ea,
un afiș al spectacolului ei The Warbling Wren,
o înregistrare cu interpretarea ei a cântecului Let Me Call You, Sweetheart
și fiecare ediție a editorialului ei de sfaturi.
Și chimonoul ei din Mikado.
Poate ar trebui să limităm numărul de obiecte cedate.
Doar dacă te oferi să-i spui tu.
Recunosc că eram sceptică, cu toată agitația asta de Anul Nou,
dar cred că avem nevoie de ea.
Ajunul Anului Nou poate fi o sărbătoare foarte singuratică.
Nu și anul acesta.
Nimeni nu trebuie să fie singur.
Asta m-a făcut să consider mereu Hope Valley un loc deosebit.
Pentru prieteni vechi și un an nou.
- Bine spus! - Bine spus!
Deci iei masa cu mine?
- Abia aștept. - Foarte bine.
E drăguț să văd că ai devenit interesat brusc de bunăstarea Norei.
- Cineva trebuie să devină. - Ai mai neglijat-o în trecut.
Iartă-mă, Bill, dar chiar crezi că ești
cel care ar trebui să-și facă griji cu privire la bunăstarea Norei?
- Mai ales la cum te-ai purtat cu ea? - Ușurel, Henry.
Spune-mi, te-ai gândit vreodată cum de au știut polițiștii că ești aici,
lucrând la un caz care ar fi trebuit să fie închis?
Probabil că nu suporți gândul că am scăpat de toate acuzațiile.
Bill, Houston are prieteni în poziții foarte înalte.
În locul tău, aș dormi cu o armă sub pernă.
De fapt, n-aș dormi deloc.
Rip, uite ce ți-am făcut.
Friptură înăbușită.
E delicioasă. Eu am făcut-o.
Vezi? E delicioasă.
Ce trebuie să fac ca să ajung la tine?
Permite-mi.
Rip, băiatule, e timpul ca noi doi să avem o conversație de suflet.
Știu că e greu pentru tine.
Până acum, am fost doar noi doi, doi burlaci bătrâni, cu tabieturile lor.
Râdeam, ne scărpinam și ne plimbam în izmenele noastre...
Dar o să vină Anul Nou în curând
și e posibil să nu mai fim prea mult timp doar noi doi.
Aș vrea să nu mai îngreunezi situația drei Thatcher.
Chiar dacă nu se joacă la fel ca tine cu mingea și nu știe să urmărească veverițe,
miroase bine.
Și e specială pentru mine.
Așa că trebuie să fie specială și pentru tine. Bine, băiatule?
Bravo!
- E prea mult. - Deloc. Ia loc, te rog!
Nimeni nu m-a mai tratat așa de mult.
Așa meriți să fii tratată mereu.
Ai fost mereu un adevărat domn.
Majoritatea celor din acest oraș n-ar fi de acord cu afirmația.
Nu te cunosc așa cum te cunosc eu.
Apropo de ce a fost,
mă întrebam dacă există cumva șansa
ca lucrurile să fie iar ca înainte între noi.
Având în vedere că urmează Anul Nou.
M-am despărțit definitiv de Bill.
Sunt vești interesante...
Trebuia să fac asta, dar am nevoie de timp, Henry.
Nu vreau să mă joc cu tine, dar încă nu mi-am clarificat lucrurile.
Nu cred că te joci.
Voiam doar să știi că o să fiu aici,
orice ai decide.
- Excelent joc, domnilor! - Dr. Burns!
E Becky! Are febră mare.
- S-a ridicat iar din pat? - Nu. Era bine acum o oră.
Haide!
E în regulă. Ești bine...
- Cum se simte? - La fel.
Luați astea. Luați-le!
Trebuie să-i scădem febra imediat.
Am nevoie de niște comprese reci și de niște gheață, dacă găsiți.
Creșterea bruscă a temperaturii
ne indică faptul că e posibil ca infecția să fie provocată de un parazit.
Mi-aș fi dorit să-mi dau seama mai repede, dar simptomele ei nu erau chiar tipice.
- Am crezut că are gripă. - Nu aveați cum să știți.
Am tratat-o cu tinctură de chinină.
Trebuie să așteptăm să vedem ce se întâmplă.
Laura, ce s-a întâmplat?
Nu știu cum să desenez spiritul Anului Nou.
Ba știi.
Gândește-te ce înseamnă Anul Nou pentru tine, în sufletul tău.
Tata spune că e un an la fel ca următorul.
Că nimic nu e diferit. Că nimic nu se schimbă.
Se poate schimba dacă vrei tu.
Ce ți-ai dori în Anul Nou diferit față de cum e acum?
Vreau să fim fericiți din nou.
Atunci, asta trebuie să desenezi.
- Elizabeth, cum se descurcă Laura? - Nu știu.
Când a murit mama ei, cred că tatăl ei a oprit toată bucuria din viața lor.
Tot ce fac e să lucreze.
Ai darul de a putea schimba modul în care oamenii văd lucrurile.
Schimbarea vine de la ei, nu de la mine.
Elizabeth! Ce bine că te-am găsit.
- Bună ziua, Rosemary. - Jack... Trebuie să vorbim.
Bine, dar, dacă e despre programul de Anul Nou,
copiii repetă în fiecare zi.
Perfect, fiindcă voiam să trec în revistă scenariul tău cu tine.
Poate să-l anim puțin, să-l șlefuiesc.
Știu că ești foarte ocupată. Nu-ți face probleme cu asta.
Ești sigură? Fiindcă am niște idei pentru final.
- Mă gândeam la confetti... - Rosemary, mă descurc.
- Dar... - Fără niciun "dar". Mă descurc. Punct.
- Bill, ai un minut? - Sigur. Ce s-a întâmplat?
Aș vrea să știu de ce m-ai exclus.
- Nu înțeleg despre ce vorbești. - Sigur înțelegi.
De ce ai păstrat secretul cu Houston?
Nu contează.
Contează pentru mine.
Știam de ani de zile că Houston e necinstit, dar nu o puteam dovedi.
Ar fi trebuit să-mi spui de la început.
- Era prea periculos. - Bill, trebuie să-mi fac treaba.
Nu aveam de gând să permit ca mama ta să piardă un soț și un fiu.
- Nu e decizia ta. - Poate că nu.
Jack, ai făcut exact ce aș fi făcut și eu.
Sunt mândru de tine.
Bună ziua, dle Campbell.
Îmi cer scuze dacă am spus ceva greșit zilele trecute.
Nu trebuie să vă cereți scuze.
Vreau doar să știți că fiica dv. are mare nevoie de dv.
Îi e dor de mama ei.
Știu. Dar vă aveți unul pe celălalt.
- Nu știți cum este. - Nu.
Dar cred că Laura se simte vinovată să mai fie fericită iar.
Dle Campbell, are nevoie de copilăria ei.
Vă rog să nu permiteți ca situația petrecută cu mama ei să i-o răpească.
Dle pastor Hogan!
Bună, Cody! Ce te aduce aici?
Dna Stanton a spus că mă pot juca afară înainte de masă,
dar voiam să vorbesc cu dv.
- Bine. Despre ce? - Despre sora mea.
A promis să vină să mă vadă în spectacolul de Anul Nou, din seara asta,
dar starea ei se tot agravează.
Îmi pare rău să aud asta.
Credeți că ați putea spune o rugăciune pentru ea?
Cred că eu nu o fac cum trebuie.
Sunt sigur că o faci bine.
Sunteți pastor, poate că Dumnezeu vă ascultă mai bine.
Nu. Dumnezeu ne ascultă la fel pe toți.
Când mama și tata au murit,
pastorul de la biserica noastră a spus că Dumnezeu avea nevoie de ei în ceruri,
dar Becky e singura familie pe care o am.
Dumnezeu n-are cum să aibă nevoie mai mare de ea decât am eu. Nu-i așa?
Mai bine ne-am ruga împreună.
Stai jos.
Două voci sunt mai bune decât una.
Bine.
- O să mă rog din suflet. - Și eu.
Nu știu dacă m-am făcut înțeleasă de dl Campbell, dar am încercat.
Când a murit tata, mama s-a purtat ca și cum nu s-ar fi întâmplat nimic.
A zâmbit, și-a văzut de treabă și a pregătit masa pentru toți.
N-am văzut-o plângând în acea seară.
Sigur i-a fost foarte greu.
Copiii au nevoie de timp pentru tristețea lor.
Mai au nevoie și să știe când e în regulă să meargă mai departe.
Îmi amintesc că și eu mă simțeam vinovat dacă eram fericit.
O perioadă lungă, n-am crezut că e în regulă să mă simt bine.
Ca Laura.
Când îi văd pe ea și pe tatăl ei, înțeleg
și asta îmi evocă multe amintiri.
Desigur.
Îmi pare rău. N-am vrut să te împovărez cu asta.
Jack, trebuie să ne putem împărtăși amintirile unul celuilalt.
Bune sau rele.
De ce nu ne concentrăm să creăm amintiri noi împreună?
Bine ați venit la prima dintre numeroasele noastre celebrări speciale ale Anului Nou.
Mai târziu astăzi, o să avem o ceremonie pentru copac,
apoi, în această seară, o să avem programul copiilor
și, desigur, artificii la miezul nopții,
când o să pecetluim cutia cu amintiri pentru 100 de ani.
Acum, fără să mai lungim vorba, dl primar Gowen
o să anunțe câștigătorul concursului de artă.
Comitetul a deliberat mult timp,
fiindcă toți ați făcut o treabă minunată,
dar câștigătorul e...
"Răsărit în Hope Valley".
E a mea!
Ai desenat din suflet. Nu-i așa?
Tati, mama e răsăritul nostru. Vrea să fim fericiți.
Bine.
- Lee? - Da?
Trebuie să ne grăbim cu pregătirea meselor pentru aperitive.
Rosemary, relaxează-te, te rog, avem timp suficient.
Nu mă pot relaxa! Vreau ca totul să fie perfect pentru dl Ward.
Nu trebuie să fie totul perfect.
Dră LeVeaux, am terminat cu instalarea lansatoarelor pentru artificii.
- Mai aveți nevoie și de altceva? - Dacă mă gândesc bine...
Hickam, ai făcut destule. Mulțumim.
Trebuie să încetezi să mai profiți de bietul băiat.
Te urmează ca un cățeluș.
E absurd. Nu profit de nimeni!
Serios? Ești așa de ocupată cu păstrarea aparențelor,
încât nu știu sigur dacă-ți pasă de ce e real sau nu.
Lee Coulter, retrage-ți imediat cuvintele.
Nu. Nu mi le retrag.
Rosemary, uneori, viața înseamnă mai mult decât un spectacol.
Tu ești așa de prinsă cu spectacolul, încât uneori uiți ce e important.
- Nu e deloc adevărat. - Adevărul...
Deci îți pasă de adevăr?
- Desigur. - Bine. Atunci, convinge-mă!
Mulțumesc! Mulțumesc.
Exact.
Dle Ward, trebuie să vă fac o mărturisire.
N-am fost întru totul...
- ...sinceră cu dv. - Despre?
E posibil să fi fost o neînțelegere.
Am încălcat o mică regulă din cadrul concursului dv.
Nu sunt...
Nu am...
- Nu am... - Ce nu aveți?
Soț. Gata, am spus-o.
- Nu am soț. - Nu aveți?
Ați vrut o poveste despre Anul Nou al unei familii de frontieră
și v-am oferit asta,
însă adevărul e că am o familie.
Familiile au însă diferite forme și mărimi.
Toți oamenii din Hope Valley sunt familia mea.
Nu există nicio familie mai bună în țara asta
decât cea pe care o am aici.
Credeți că nu mi-am dat seama?
- De ce nu ați spus nimic? - Am vrut să văd ce aveți de gând.
Bănuiesc că o să anulați articolul despre Hope Valley.
În niciun caz! E mai de amploare decât "Anul Nou al unei familii de frontieră".
Acest oraș e un loc în care oamenilor le pasă cu adevărat unii de alții
tot anul.
E un unghi pe care cititorii mei o să-l mănânce pe pâine.
Deci o să fiți alături de noi în această seară?
N-aș rata asta pentru nimic în lume.
Vezi?
Cum se simte Becky?
Febra a cedat, dar are pulsul slab.
- Anunțați-mă dacă se schimbă ceva. - Da.
- Unde e Cody? - Îi spune noapte bună surorii lui.
N-a vrut să o lase singură,
dar i-am amintit cât de mult își dorește ea ca el să participe la spectacol.
Ai putea să-l iei cu tine? Eu o să rămân aici.
Ești sigură?
Vreau să fiu cu ea.
Becky?
Nu știu dacă mă auzi,
dar am spus cu pastorul Hogan o rugăciune specială pentru tine,
ca să te simți mai bine și trebuie să te străduiești. Bine?
Mi-aș dori să fii și tu la spectacolul de Anul Nou.
N-o să fie la fel fără tine,
dar știu că ai vrut să particip, așa că nu mă dezamăgi.
Te iubesc, Becky.
Ești cea mai bună soră din lume.
Credeam că ai plecat deja.
Ți-am spus. Îmi place aici, Matt.
- Numele e "Frank". - Dle pastor Hogan...
Abigail a vrut să știți că o să rămână acasă cu Becky, în seara asta.
- Bine. Mă duc să stau cu ea. - Nu.
A spus să mergeți și să vă simțiți bine.
Am vrut să ajut și eu, dar Abigail nu-mi permite.
- Ne vedem acolo. - Bine. Ne vedem acolo.
Abigail de la cafenea?
- E iubita ta? - Nu e chiar așa.
Clara!
- Dl Yost mi-a oferit slujba. - Felicitări!
- Jesse, n-o să rămâi. - Cu asta te înșeli.
Ascultă-mă!
Vreau să pleci până mâine-dimineață. Ai înțeles?
Sau ce, "dle pastor"?
Știi de ce sunt în stare.
Scuză-mă.
- Ești Jesse Flynn? - Da.
Ți-a lăsat cineva asta. A spus că e important.
CĂUTAT, 500 DE DOLARI RECOMPENSĂ MATT LANDRY
Sunt Anul Nou. Prețuiesc trecutul și visez despre viitor.
Sunt Anul Nou. Sunt o operă de artă care urmează să fie creată.
Sunt Anul Nou.
Sunt promisiunea frumuseții, a speranței și a harului lui Dumnezeu.
Mirabil har
Ce m-a-ndreptat
Pe-al mântuirii drum
Ca mine
Pierdut am fost odată
Dar azi m-am regăsit
Am fost orb
Dar acum văd
Pierdut am fost odată
Dar acum m-am regăsit
Am fost orb
Dar acum văd
Becky!
Chinina a combătut infecția pentru moment.
Trebuie să o iau cu mine în Union City, ca să primească tratament potrivit.
- Cât timp? - Trebuie să așteptăm și să vedem.
Când trebuie să plecăm?
Dacă vremea se menține așa, aș vrea să plecăm mâine.
Pare curând.
Cu cât ajungem mai repede acolo, cu atât mai repede o să se însănătoșească,
dar o să dureze ceva timp.
Dnă Stanton, credeți că ar putea sta Cody cu dv. până mă fac mai bine?
Cu mine?
Știu că o să-i fie bine dacă o să aveți grijă de el.
- Dar vreau să fiu cu tine. - Nu se poate.
- De ce nu? - Sora ta nu e un adult.
Statul trebuie să numească un tutore care să aibă grijă de tine.
Vă rog...
- Vă promit că nu o să fie probleme. - Promit. O să fac ce mi se spune.
Cum aș putea refuza așa ceva?
Imediat e miezul nopții! E timpul pentru artificii!
Zece!
Nouă!
Opt!
Șapte!
Șase!
Cinci!
Patru!
Trei!
Doi! Unu!
La mulți ani!
Putea fi Anul Nou mai frumos decât atât?
- Poate doar puțin. - Cum?
Așa...
A trecut încă un an și a început un an nou.
Un an pentru familie, un an pentru adevăr,
un an pentru binecuvântări neașteptate și un an pentru dragoste.
Traducerea: Raluca Glancz