Tidligere på When Calls the Heart:
Jeg trodde vi skulle på kjøretur.
-Du var opptatt. -Jeg sa nei til ham.
-Du har alltid vært så snill mot meg. -Det kommer jeg alltid til å være.
Jeg kan være åpen for litt romantikk.
Houston er korrupt, ikke meg.
Du døde nesten.
Jeg har ikke alltid jobbet på riktig side av loven.
-Hva heter du? -Cody.
-Hva gjør de her? -Vi vil hjelpe.
Tror du Cody kan bo hos deg?
Hvordan kan jeg si nei til det?
-Ok, hvor skal vi? -Det er en overraskelse.
-Hva slags? -En positiv en.
-Så hva synes du? -Om Abigails gamle hus?
-Jeg vurderer å leie det. -Bor ikke Joe Craddock her?
Han flyttet til Cape Fullerton.
Og nå som Clara er her, trenger Abigail mitt rom.
Den ekte grunnen er...
...tiden er inne for å slå røtter her. Hope Valley er mitt hjem.
Jeg elsker dette stedet.
Og du elsker menneskene her?
Det kan man si.
-Beklager å forstyrre. Hva synes du? -Ok.
Grønn, eller blå?
-Prøver du å imponere noen? -Nei, jeg skal jobbe med Abigail i kafeen.
-Har noen sett baseballhansken min? -Har du sett på rommet ditt?
-Den lå her før middag. -Så? Hva synes du?
Den grønne. Den fremhever øynene dine.
Cody, la oss gi Elizabeth litt arbeidsrom. Hun har mye å gjøre.
-Har du sett baseball-hansken min? -Har ikke du lekser?
Han gjør det senere. Vi ser på loftet.
Han vil øve så han blir flink.
Så sant han husker å lese til matteprøven.
Det skal han.
Der er hun, vår hengivne lærer, bruker nattetimene til arbeid.
Marco Polo? Spennende oppdagelser.
Nytt, uutforsket territorium.
En oppdagelsesreisendes episke reise inn i det ukjente.
-Mysteriet... -Rosemary.
Beklager. Jeg håpet du kunne hjelpe.
Det passer ikke nå.
Dette tar ikke lang tid.
Kan du gi meg noen klassiske sitat om kjærlighet og avslag
til spalten min? Noe fra Coleridge eller Wordsworth.
Jeg er litt rusten på det, og du liker jo de gamle, støvete dikterne.
Beklager, Rosie, Elizabeth er opptatt.
Å? Er hun det?
Stemmer. Jeg hadde nesten glemt det.
Beklager. Kanskje en annen gang.
Selvsagt.
-Hva slags planer? -Private planer.
-Det var akkurat dette jeg trengte. -En kveld i fengsel?
En kveld med deg.
Dette er ikke akkurat en elegant middag.
Det er selskapet som teller.
-Jeg beklager, jeg forstyrrer visst. -Det går fint.
-Kan jeg låne litt skopuss? -Ja. Har du også en date?
Ikke akkurat. Jeg skal i møte med Pinkterton i morgen.
Jeg trodde du bare var på perm.
Jeg kan likså godt høre hva de har å si.
-Å, de rundstykkene ser gode ut. -Har du lyst på?
Så snilt av deg, Elizabeth. Takk, Jack.
Skål for en romantisk kveld sammen.
Snart.
Miss Thatcher?
-Hvorfor fikk Laura A og jeg C? -Hva er første regel når man skriver stil?
Du må dele ideene dine inn i avsnitt. Og din var bare ett langt avsnitt.
Cody, du er 20 minutter for sen.
Mrs. Stanton sa jeg kunne øve før skolen.
Du må allikevel være her når klokka ringer.
-Hun sa det gikk fint. -Jeg tror du misforstod.
Hvem kan fortelle meg om Marco Polo?
-Jeg kan. -Jeg kan.
Det er fryktelig det om Silas. Jeg blir helt dårlig.
-Tenk at han er borte. -Hva skjedde?
-Silas Ramsey ble drept i et ran. -Stakkars Dottie.
-Hun kommer hjem fra begravelsen i dag. -Har de fanget de skyldige?
Ikke ennå, men det er jeg sikker på at de vil.
Farvel.
Jeg håper Dottie vet at vi støtter henne.
Ingen burde oppleve noe sånt alene.
Jeg er ferdig med å rydde på plass.
-Har du noe mer du trenger hjelp til? -Jeg tror ikke det.
Vasken din lekker. Jeg kan ta en titt etter jobb.
-Har du tid til det? -Det tar bare et par minutter.
-Den kjolen matcher øynene dine. -Takk.
-Jeg forventet flere kunder. -Unnskyld.
Folk spiser frokost før de går på jobb på sagbruket.
-Kan jeg se en meny? -Vi trykker dem ikke.
Ingen meny. Ingen kunder.
-Hva er den lukten? -Rundstykkene mine.
Hvis ikke du liker dem serverer de bønner på saloonen.
Han er ikke her for å spise.
-Hvorfor spør han da? -Du har endelig fått ønsket ditt oppfylt.
Jeg selger min andel av kafeen.
Han blir den nye partneren din.
Hvis det er noe vi kan gjøre...
Så snille dere er.
-Hva som helst. -Det går fint.
Mrs. Ramsey, jeg kondolerer.
-Kan jeg hjelpe deg med koffertene? -Ja, gjerne.
Jeg kjente ikke mannen din, men jeg hører han var snill og pålitelig.
Jeg vil ikke snakke vondt om de døde, men min mann var ingen helgen.
Men han fortjente ikke å dø slik.
Jeg tok kontakt med regionalkontoret. De har åpnet en sak,
men jeg skal undersøke den selv.
Takk, men er ikke du på permisjon?
Jo, men dette er ikke en hvilken som helst sak.
Helgen eller ikke, Silas fortjener rettferdighet.
Og det gjør du også.
Det er litt av et prosjekt.
Jeg bygget en kirke, jeg klarer nok et hus.
Men dette er ikke et hvilket som helst hus.
Hvor skal du bygge det?
Du vet Clem Bessers tomt på vei mot Jameson?
-De har fin utsikt der. -Dalens beste.
Så hvor mye?
-For materialene du trenger? -Ja.
La meg regne på det. Du hører fra meg.
-Lee. -Så bra. Takk.
-Nei, bli her. -Der er du. Å, Jack.
-Hei. -Jeg vil ikke forstyrre.
Jeg har en oppdatering. Det tar ikke lang tid.
-Vel. -Først ba jeg mannskapet om å gjøre plass
til de nye lagervarene. Så overtalte jeg Hudson-guttene
om å feie under...
Den store greia med sagen.
-Hovedsagen? -Ja, den. For et rart navn.
Og Mrs. Weiss har sagt ja til å servere ettermiddagskaffen.
Du sier alltid at fornøyde ansatte er produktive.
-Så vi vil ha dem fornøyde, ikke sant? -Jo.
Rosemary har bestemt seg for å hjelpe med sagbruket.
-Flott. -Ja.
Jeg trodde du hadde nok å gjøre med spalten.
Ja, men Lee har vært så opptatt her, han har jobbet livet av seg.
-Det skulle bare mangle. -Jeg vet nå ikke det.
Hvis du trenger meg er jeg på landhandelen og kjøper et par ting.
Du kommer til å elske kontoret ditt.
Ok. Vent! Hva gjør du med kontoret mitt?
-Hva gjør hun med kontoret mitt? -Lykke til.
Takk, Lee.
-Er du på vei til Dottie? -Jeg bakte en sitronkake til henne.
-Det er det minste jeg kan tilby. -Kan jeg bli med?
Absolutt.
Be Ned Yost om å bestille stoffet vi snakket om, rød velur.
Eller rødbrun, hvis de har det. Jeg trenger cirka 20 meter.
Eller 30 for å være sikker.
-Mr. Coulter har sagt ja til dette? -Selvsagt.
-Hvor skal han? -Han hjelper meg å innrede.
-Det er nok innredet slik det er. -Nei, Lee. Dette er bare begynnelsen.
Se det for deg. En opphøyd pult i mahogni og en stol.
Tykke gardiner på hver side.
Tre lamper som lyser deg opp ovenfra.
Det blir et kontor verdig en konge.
Og hvorfor trenger jeg en opphøyd pult?
Du er sjefen, han ansvarlige, den fryktløse leder.
Pulten er din scene.
Og man snakker med autoritet når man snakker ned til folk.
Jeg liker kontoret slik det er.
Jeg prøver bare å puste nytt liv i denne fangekjelleren, det trengs.
-Hvor er kartet mitt? -Kartet?
Kartet mitt. Det kartet som hang rett her.
-Den gamle greia? Jeg kastet det. -Hva?
Ikke vær redd. Jeg bestilte et nytt et fra landmålingskontoret.
Det er fargelagt.
Rosemary, det kartet hadde tidsrammene mine for innhøsting.
Du skrev det nok ned et annet sted. Før jeg glemmer det.
Jeg ga Glen Butterfield fri.
Du... Hva?
Hva mener du med at du ga ham fri?
Jeg sa jo at det var din idé. Det er jo du som er sjef.
Noen ganger lurer jeg.
Han og kona hans kranglet fælt. Hun skrev det i et brev til spalten min.
Hun fortalte meg alt, stakkars liten.
De trenger ettermiddagen sammen. Du vil jo ha fornøyde ansatte?
Ja, jeg vil ha fornøyde ansatte,
men hvis ikke de er her, så jobber de jo ikke. Sant?
Så morsom du er. Jeg må gå. Jeg har mye å gjøre.
Men jeg kommer tilbake med pynten. Det kommer til å bli så fint.
Hva skjedde?
Det er snart lunsjtid på kafeen. Jeg bør nok dra tilbake.
-Du burde ta deg litt fri. -Jeg må jobbe.
Selv far i himmelen hvilte den syvende dag.
-Det var fortjent. -Du fortjener det også.
At ikke jeg stopper innom etter middag, vi kan ta en gåtur?
En halvtime. Bare så vi kan snakke.
Det tar ikke en halvtime å gå rundt dammen.
Vi kan gå sakte.
Så, pastor, hvordan går det med deg og Abigail?
-Det angår ikke deg. -Har hun penger?
Hva er det du vil?
Gjengen er sammen igjen. Vi har en plan og trenger deg.
-Ingen kan eksplosiver som deg. -Nei.
Kom igjen, Matt. Du kan tjene nok til at du kan slutte å late som her.
Du kan dra hvor enn du vil.
Jeg liker meg her.
Greit. Gjør jobben, kom tilbake, gift deg og få ni barn.
-Du lytter ikke. Jeg er ferdig. -Det går ikke an.
-Du vil jo ikke skuffe Jake. -Truer du meg?
Det hender at folk skader seg.
La meg unnskylde for middagen i fengsel.
Det er tanken som teller.
Jeg vet det. Men jeg vil gjøre det godt igjen.
-Hvordan da? -Piknik i stallen?
Jack.
Enda bedre, jeg har et sted hvor vi kan spise middag når som helst.
Ja. Abigails kafé.
-Elizabeths. -Rekkehuset?
Det er mitt fra og med i dag.
Jeg sparte litt ekstra penger ved å bo hos Abigail,
og leien her er ikke høy, så jeg tenkte, hvorfor ikke?
Med Cody og Clara her, så trenger Abigail mer plass.
Og nå som jeg har litt stillhet kan jeg begynne å skrive igjen.
Joe Craddock tok seg ikke av stedet på samme måte som Abigail,
men det blir snart et fint hjem.
-Løst dørhåndtak inkludert. -Men det er mitt løse håndtak.
Clara, er blåbærmuffinsene klare?
Ja, jeg er tidlig ute, men jeg lovet dem te på sagbruket.
Jeg skal hente dem.
Cave Junction.
Jeg har hørt om det. Det var der diligencen ble ranet
og Dotties mann døde. Huff, så trist.
-Jobber du på saken? -Kanskje, kanskje ikke.
Kan jeg stole på deg?
Jeg lover, jeg skal ikke si et ord.
Gud velsigne deg.
-Abigail. -Bill.
Vet du at vasken lekker?
-Ja. -Det må du få fikset umiddelbart.
Alt dette må forbedres.
-Du må betale halvparten. -Det er ikke noe galt med komfyren.
Det er bare et tidsspørsmål når den slutter å virke.
Og når det skjer skal jeg kjøpe ny.
Du skal kjøpe ny nå.
Før du signerer avtalen med ham, vil jeg legge inn et motbud.
Du sa du ikke hadde nok til å kjøpe meg ut.
Nei, men kanskje vi kan bli enige om noe som gagner deg.
Jeg lytter.
Jeg kan betale avdrag, med renter, til din andel er nedbetalt.
-Det er rettferdig. -Jeg er en forretningsmann.
Og du utgjør ikke en akseptabel risiko.
Jeg kan kjøpe litt lakk på landhandelen hvis du vil fikse gulvene.
Takk, men jeg vil fikse stedet selv.
-La meg i det minste hjelpe deg å flytte. -Ja, gjerne.
-Elizabeth. -Hei.
Jeg snakket med Cody og han sa at du holdt ham igjen etter skolen.
Jeg ville ikke det, men han var sent ute for tredje gang.
Han øver på baseball før skolen. Han vil bare høre til.
-Han må allikevel komme på tiden. -Sånn er det med gutter.
-De må allikevel møte opp på tiden. -Han har mye å tilpasse seg.
Abigail, det er ikke bare oppmøtet hans.
Han følger ikke med og han har ikke levert leksene.
Det er vanskelig for ham å gå på skolen etter alt han opplevd.
Han må prøve litt hardere.
Du synes jeg er for mild mot ham.
Jeg synes du er overbeskyttende og jeg forstår hvorfor.
Men du gjør ham en bjørnetjeneste.
Takk for at du sier hva du mener.
Vi ønsker alle det beste for Cody og du gjør alt du kan.
-Jeg prøver bare å hjelpe. -Jeg vet det.
Det overrasker ikke at hun flyttet ut, bare det at det skjedde så raskt.
Du vet ikke hva du synes om det?
Jeg liker at hun er uavhengig, men...
Har dette noe å gjøre med huset du vil bygge?
Kanskje.
Jeg ville tatt det som et godt tegn.
Det betyr at hun har funnet seg til rette i Hope Valley.
Flytter bort fra Hamilton.
-Det er godt tegn. -Ja, uten tvil.
Kvinner liker å sette sitt preg på ting. De kaller det "redebygging".
-Redebygging? -Ja.
I dag flytter Elizabeth inn i sitt eget hjem.
En dag i fremtiden flytter hun kanskje inn hos deg.
Bare vær tålmodig, og kjøp en fin innflytningspresang.
Greit.
Så hva synes du?
Redebygging.
Alt jeg eier.
De som lykkelig vil reise, trenger få eiendeler.
I det minste har jeg en skrivepult.
Noe mangler.
Hva er dette?
En innflytningspresang.
-Er det en isboks? Fordi det trenger jeg. -Bare åpn den.
Å, Jack.
-Den er nydelig. -Nå må jeg bare skaffe blomster til deg.
Den er perfekt slik den er.
Akkurat som deg.
Jeg har tenkt på det du sa om å flytte hit.
Og?
Jeg må dra hjem først og ordne et par ting.
Ta den tiden du trenger.
Jeg kommer tilbake om en måneds tid.
Jeg skal vente her.
Det er noe som engster meg.
-Har det med Bill å gjøre? -Nei.
Vi har signert skilsmissepapirene. Det er over.
Hvis jeg skal bo i Hope Valley så må jeg si unnskyld til Abigail Stanton.
-Det var ikke din skyld. -Ikke hennes heller.
Frank? Jeg trodde vi skulle på gåtur.
Endring i planene.
-Kanskje i morgen? -Nei, det passer ikke da.
-Søndag? -Ikke på søndag heller.
Jeg er forvirret. Du sa du ville snakke.
-Det må vente. -Å, da så, jeg...
Beklager at jeg forstyrrer.
I naturfagsprosjektet vårt skal vi plante bønner i bokser
og lære om fotosyntesen.
Siden dette er et gruppeprosjekt må alle velge en partner.
Kom igjen. Velg en partner.
Emily, kan du dele ut bønnene? Takk.
Miss Thatcher, jeg har ikke en partner.
Du kan være partnere med Miles og Robert.
Alle har venner utenom meg.
Du er ny. Det tar tid å skaffe seg venner på en ny skole.
-Jeg vil ikke være partnere med noen. -Du har ikke noe valg.
Alle må være med. Kom igjen.
-Fant du noe ved Cave Junction? -Ikke mye.
Hestespor, noen tomme hylser.
Jake Garrisons gjeng er mistenkt i ranet,
men vi har ikke nok til å arrestere dem.
-Jeg hadde på følelsen at det var ham. -Kjenner du ham?
Jeg har vært etter ham før.
Han drepte kameraten min i et bankran for 10 år siden.
Carl Benson, etterlot seg en enke og 8 år gammel datter.
-Du fikk ikke arrestert ham? -Nei, hadde ikke nok bevis.
Fyren er en ekspert på å skjule alle spor.
Bruker en gjeng når det trengs, lar dem gå når det er over.
De ble sett nær Albert Hills. Kanskje de er på vei vestover.
Jeg skal hjelpe deg å patruljere.
Så du takker nei til Pinkerton?
Garrison-gjengen får ikke komme til Hope Valley.
-Hei, Cody. -Jeg hater skolen. Jeg vil ikke tilbake.
Hva skjedde?
Ingen liker meg. Jeg har ingen venner.
Cody, du har ikke vært her veldig lenge. Du må ta tiden til gode.
Da vi var på egenhånd hadde jeg iallfall Becky.
Jeg vet at du savner søsteren din,
men hun trenger å være hos legene i Union City.
-De hjelper henne å bli frisk. -Kan jeg besøke henne snart?
Selvfølgelig.
Frem til da finnes det andre måter å vise henne at du bryr deg.
-Hvordan da? -Du kan skrive til henne.
Fortelle henne det du ville sagt om hun satt ved siden av deg.
Kan du hjelpe meg?
Ja, selvsagt.
-Hallo. -Dottie.
Så godt å se deg. Jobber du for borgermesteren allerede?
Nei. Han sa jeg fikk resten av uka fri.
-Så snilt av ham. -Han er ikke bare ond.
-Du kjenner ham ikke som meg. -Jeg kjenner ham for godt.
Han kunne gitt meg sparken da han gikk tom for penger.
Det finnes en annen side til Henry Gowen.
Hvem er det?
Alan Humphries. Han skal kjøpe Henrys andel i kafeen.
Det visste jeg ikke. Vet du noe om ham?
Ikke mye.
Men jeg tror Abigail kommer til å savne å ha Gowen som partner.
Jeg har en gøy skriveoppgave til dere.
Minner
Tenk på et minne. Noe som har skjedd.
Det kan være noe gøy eller trist. Morsomt eller skummelt.
Et hvilket som helst minne.
-Ja, Emily? -Kan jeg skrive om innhøstingen?
Mamma lar meg plukke det største gresskaret.
For et flott minne.
Har du et favorittminne, Cody?
-Det er teit. -Nei, det er det ikke.
Pappa pleide å si at vi var soldater i den lette brigade.
Han har rett. Det er teit.
-Robert! -Nei!
Det holder, gutter.
Si unnskyld.
-Unnskyld. -Unnskyld.
Det var alt for i dag.
Jeg samler inn oppgavene deres i morgen tidlig. Takk for i dag.
Cody?
Du er ikke i trøbbel.
Fortell meg resten av historien, om din far og den lette brigade.
Vi pleide å ri på hester.
Jeg lytter.
Han sa: "Respekter angrepet deres, respekter den lette brigade."
Jeg tenkte, siden du ikke leverte stilen din om Marco Polo,
kanskje du heller vil skrive om "Charge of the Light Brigade"?
Hva sier du?
-Til deg. -Å, så fine de er, Jesse.
Så bra at du liker dem, fordi jeg har en tjeneste å be om.
-Hva slags tjeneste? -Jeg prøver å finne frem.
Jeg lurte på om du kunne vise meg leiestallen.
-Var ikke du der i går? -Stemmer.
-Smeden? -Rundt hjørnet fra leiestallen.
Det er jo logisk.
Så fine. Hva er anledningen?
Jeg spurte Clara om hun ville bli med meg på en gåtur.
Jeg må bli her og hjelpe Abigail.
Det ser ganske rolig ut. Klarer du deg uten henne?
Jeg blir bare en time. Jeg lover.
Ma'am.
Og viktigst av alt, scenen.
Seks meter, godt med plass bak teppet, og elektriske lys i taket.
Bare seks meter? Macbeth får så vidt plass til å dø.
Men jo mindre scenen er, jo større virker du.
Det er sant.
Jeg har ombestemt meg. Dette teateret er perfekt.
Det er jenta si, det.
Jeg gleder meg til det står ferdig.
Jeg skal dedisere min første opptreden til deg.
Hva har jeg gjort for å fortjene det?
Du gir vår lille landsby kultur.
Historien vil minnes deg som en mesen.
"Mesen." Det er alt, hva?
Du oppfyller drømmene mine, Lee.
Ingen har gjort noe liknende for meg.
Fordi ingen andre har følt noe så dypt for deg.
Det er ikke så fint som dette der jeg vokste opp.
-Hvor kommer du fra? -En liten by på østkysten.
Familien min har en gård der, ikke mye mer å si.
-Så du dro vestover i jakten på rikdom? -Det hører du vel ofte.
Jeg må spørre deg om noe før jeg fremstiller meg som en idiot.
-Burde jeg være bekymret? -Nei, det er ikke noe sånt.
Jeg lurer bare, har du noen andre
kjekke, sjarmerende menn som gir deg blomster på jobb?
Nei, dette var første gang det skjedde.
Du er sterk, men du må forbedre grepet.
Ser du? Prøv nå.
Sånn ja.
Takk, mister.
Kaster du slik legger de snart merke til deg.
Skal si du kler rollen.
Jeg har fått gulvet til å knirke verre enn før.
Umulig. Det har alltid vært slik.
Jeg har savnet dette stedet.
Du har mange gode minner herfra.
Ja. Det ser annerledes ut.
Vel, Mr. Craddock brydde seg ikke om hvordan ting så ut, hva?
Tydeligvis ikke. Hva mer har du på listen?
En isboks, fikse dørhåndtaket, feie pipen, male.
Ja, jeg er så og si ferdig.
At ikke jeg hjelper deg? Vi kan ha malefest.
-Gjerne! -Jeg tar med Cody.
-Hvordan har han det? -Fint.
Jeg sa han måtte skrive stilen før han fikk leke.
-Det blir snart bedre. -Jeg skulle ønske noen andre ville komme.
Frank?
Jeg trodde vi hadde noe på gang, men så stoppet det helt.
-Du har blitt glad i ham, har du ikke? -Kanskje mer enn jeg burde.
-Muffins? -Ja takk.
De er nybakte. Disse er så... Ja, de er gode.
Blåbær.
Jeg må være ærlig, Lee, dette er mer enn jeg forventet.
Og jeg har gitt deg stor rabatt, fordi vi er venner,
men huset du snakker om er ikke akkurat et lite skur.
Tro meg, det kommer til å bli verdt det.
Ok. Jeg hører at arkitekten er ferdig med planene til Rosemarys teater.
Hope Valleys teater. Men ikke si det til henne.
Det virker som et ganske stort prosjekt når du prøver å doble virksomheten.
Ja, du kjenner meg. Jeg liker store prosjekter.
Vi sees, Jack.
Mer blod. Mer blod.
Hei! Hva er det som foregår? Reis deg.
Hva skjer?
-Han begynte. -Løgner. Det var ham.
Ok. Gå hjem, Robert.
Resten av dere også.
-Si hva som skjedde. -Han kalte meg foreldreløs.
-Så du slo ham? -Skal du si det til Mrs. Stanton?
Jeg burde det.
Men hør på meg. Hvis du går hjem og gjør ferdig leksene
-så skal jeg ikke si noe. -Lover du?
Ja, jeg lover.
Men slutt å slåss, Cody.
Se på deg, Elizabeth Thatcher. Du ser så dyktig ut.
Dyktig og litt overveldet.
Jeg ante ikke hvor mye jobb det var å fikse et hus.
-Komfyren, gulvene, malingen. -Jeg ville trodd du hadde spurt Jack.
Han tilbød, men jeg prøver å klare meg selv.
Menn er merkelige skapninger. De trenger å føle seg nyttige.
Jeg mottar brev om det hele tiden.
Ok, men hva lærer jeg hvis Jack ordner alt for meg?
Å gi ham verktøy mens han gjør jobben?
Elizabeth. Det er enkelt. Gi ham noe annet å gjøre.
Som jeg sier: "Hold mannen din opptatt, så han ikke går fra vettet."
Frank, vi må ta en prat.
-Det passer ikke akkurat nå. -Greit, så lytt.
Jeg vet du skjuler noe fra meg.
Og hva enn det er, uansett hvor ille det er, så har jeg overlevd verre.
Og jeg vet at jeg aldri hadde klart det alene.
Så når du er klar, så er jeg her.
Du trenger ikke å klare deg alene. Du kan lene deg på meg.
Jeg håper du husker det når den tid kommer.
-Du har nok ved til å vare to vintre. -Godt å vite at jeg slipper å fryse.
Det finnes andre måter å holde varmen på.
En komfyr? Et leirbål?
Eller et teppe?
Det var ikke det jeg tenkte på.
Skal jeg tippe videre eller skal du hente mer ved?
Nei, jeg stablet resten utenfor.
Sikker på at ikke det er noe annet jeg kan hjelpe med?
Jo, faktisk har jeg en tjeneste å be om.
Hva da?
Det ligger en stor edderkopp bak senga mi.
Kan du fange den og ta den med ut?
-Edderkopp? -Kanskje til og med en familie.
To eller tre.
Og du vet at jeg hater edderkopper.
Ja.
"Hold mannen din opptatt." Jeg leser også Rosemarys spalte.
Ser du etter denne?
Jeg bare...
Jeg bare tuller med deg.
-Hva gjør du her, Sonny? -Jake ba stoppe innom.
Han vil vite hvordan det går med Matt.
Si til Jake at jeg gjør mitt beste.
Si det selv.
Toget med gull kommer snart.
Klokka går.
-Jeg skal ordne det. -Ja, det bør du.
Du lovet meg Matt Landry. Jeg blir sur når folk bryter løfter.
-Hva gjør du her, Bill? -Lager frokost.
-Med mine panner og mine egg? -Faktisk er de våre panner og våre egg.
-Hva behager? -Jeg er din nye partner.
Jeg kjøpte Gowens andel.
-Hva sa du? -Jeg liker gode investeringer.
Jeg hørte den var til salgs så jeg kjøpte den.
Uten å spørre meg?
Jeg er ikke her for å lage trøbbel. Jeg er bare en smart investor.
Jeg vet ikke. Dette er litt vel mye.
Jeg er din beste mulighet.
-Jaså? -Jeg er ikke her for å gi deg
en liste med ting som må forbedres.
Det tok meg ti minutter å tenne komfyren,
så, tro meg, jeg har ingen planer om å stikke nesen min i dine saker.
-Så du blir en stille partner? -Absolutt.
Jeg tror jeg kommer til å like å eie dette stedet,
like mye som jeg liker å spise her.
Så...
Har vi en avtale, partner?
Jeg har noe til deg før du drar.
Hva er dette?
Henry, så fint det er!
Husker du hva du sa første gang vi møttes?
Du spiste lunsj med vennene dine
på en restaurant overfor kontoret mitt. Det var min første dag hos gruveselskapet.
Og du spaserte bort i din nye dress og med sko som skinte,
og spurte: "Vet du hva klokka er?"
Og du pekte mot klokketårnet bak meg.
Det var slemt av meg.
Kanskje det, men...
Fra nå av kommer du alltid til å vite hva klokka er.
-Takk, Henry. -Bare hyggelig.
-Skynd deg tilbake. -Ok.
-Trenger du noe mer? -Nei, dette var alt.
Bare noe til Mr. Coulters kontor. Du kan sette det på hans konto.
Jeg kan dessverre ikke det.
-Hvorfor ikke? -Mr. Coulters konto har forfalt.
Forfalt? Nei, du må ha sett feil.
Beklager, men far sa nei.
Så merkelig at ikke Lee nevnte det.
-Det er ikke farlig. Jeg har kontanter. -Ok.
-Vi har med ny maling til dere. -I grevens tid.
-Cody, har du lyst til å hjelpe? -Nei.
Cody, legg fra deg baseballen og hjelp Miss Thatcher.
-Her, Cody. Du kan bruke denne. -Nei takk.
Etter han tar på den hansken kan han ikke snakkes til.
Menn og sport, jeg forstår det aldri.
Ok, Cody.
Fortell oss om stilen din om "Charge of the Light Brigade".
Jeg elsker det diktet.
-Et av favorittene mine. -Jeg har ikke begynt.
Det må jo leveres.
Cody, det holder.
Han skal skrive stilen når vi kommer hjem.
-Jack! Ta imot! -Nei.
Cody, hva var det jeg sa?
Hent den kosten og fei opp etter deg.
Jeg trenger ikke å lytte!
-Jo. -Du må gjøre som du blir fortalt.
-Du er ikke faren min. -Cody.
Jeg skal gå etter ham.
-Ok. Så, så, så. -Slipp meg.
-Nei. -Jeg hater dere alle sammen.
Det gjør du ikke. Du hater ingen av oss.
Du er sint fordi du savner faren din.
Det er derfor du ikke har skrevet stilen din.
Fordi det gjør vondt å tenke på ham. Det gjør vondt å være alene.
Det gjør vondt når de du er glad i ikke er der.
-Du vet ingenting. -Jo, det gjør jeg.
Jeg mistet også faren min.
Det føles som om noen tok noe fra deg. Som om du har et stort hull inni deg.
Men en dag kommer det du føler akkurat nå...
...det kommer til å forsvinne. Jeg lover.
Det er urettferdig.
Ja, det er det.
Foreldrene dine er ikke her, men du har dem allikevel med deg.
Du har dem der inne...
...hvert eneste øyeblikk av hver eneste dag.
Jeg kan ikke beskrive hvordan det føles å ha mitt eget hjem.
Å undervise kommer alltid til å være viktigst for meg,
men nå kan jeg endelig gå etter skrivekarrieren min.
Jeg vil fange sjelen til dette stedet,
vise all den omsorgen som finnes her så jeg kan dele den med verden.
Det finnes intet sted på jord som Hope Valley,
selv om jeg savner deg og mor.
Med kjærlighet og bønn, deres hengivne datter, Elizabeth.
"Respektér angrepet deres,
-respektér Den lyse brigade." -"Lyse brigade!"
Er det for tidlig å være optimistisk?
Vet du, dere har både gode og dårlige dager foran dere.
Du har rett, men dette er en god start.
Det du gjør for Cody, Abigail,
det minner meg om det jeg beundrer mest ved deg.
-Hva da? -Du er lojal mot folk.
Du er en god venn, Elizabeth. Jeg kommer til å savne å bo med deg.
Jeg bor rett nedi gata, og vi kommer til å sees hver dag.
-Lover du? -Jeg lover.
Hva er det?
ETTERLYST DUSØR: $ 500
Det er Frank.
Tekst: Lise McKay