Din episoadele anterioare...
Credeam că ieșim la o plimbare după ore.
- Ai avut companie. - Jack, i-am spus "nu".
- Ai fost mereu foarte atent cu mine. - O să fiu mereu, Nora.
M-aș putea ocupa de satisfacerea atențiilor tale romantice.
- Houston e cel murdar, nu eu. - Aproape că ai murit.
N-am lucrat mereu de partea curată a legii.
- Cum te cheamă? - Cody.
- Ce caută aici? - Vrem doar să ajutăm.
Ar putea sta oare Cody cu tine până îmi mai revin?
Cum aș putea refuza asta?
- Unde mergem? - E o surpriză!
- Ce fel de surpriză? - Una frumoasă!
- Ce părere ai? - De casa veche a lui Abigail?
Mă gândesc să o închiriez.
- Dar nu stătea în ea Joe Craddock? - A primit o slujbă în Cape Fullerton.
Cum Clara e aici, lui Abigail i-ar prinde bine spațiul suplimentar.
Dar adevăratul motiv e...
E timpul să prind rădăcini aici. Hope Valley e casa mea.
- Și e locul pe care îl iubesc. - Cu oamenii pe care-i iubești. Nu-i așa?
Poți spune asta.
- Scuze că te întrerup. Vreau părerea ta. - Sigur.
- Verde sau albastru? - Încerci să impresionezi pe cineva?
Nu, dar lucrez cu Abigail mâine, la cafenea.
Mi-a văzut cineva mănușa de baseball?
- Ai căutat-o în dormitorul tău? - Era aici înainte de cină.
Deci? Ce părere ai?
- Cea verde. Îți scoate ochii în evidență. - Mulțumesc.
Cody, să o lăsăm pe Elizabeth puțin singură.
- Are mult de lucru. - Mi-ați văzut mănușa de baseball?
- Nu ai teme? - O să se apuce de ele.
Să căutăm sus. Vrea să exerseze, ca să fie la fel de bun precum ceilalți băieți.
Cât învață pentru testul de aritmetică...
O să învețe.
Iat-o! Învățătoarea noastră dedicată, lucrând până noaptea târziu.
Marco Polo? Emoția descoperirii!
De teritorii noi, neexplorate.
Călătoria epică a unui explorator în necunoscut.
- Misterul... - Rosemary...
Scuză-mă. Speram să mă ajuți cu ceva.
- Nu e un moment potrivit. - Nu durează mult.
Mă întrebam dacă-mi poți da câteva citate clasice
despre dragoste și respingere pentru cotidianul meu de sfaturi.
Ceva gen Coleridge sau Wordsworth.
Sunt cam ruginită în ce privește clasicii.
- Tu te pricepi la toți poeții prăfuiți. - Scuză-mă, Rosie. Elizabeth are planuri.
Da?
Da! Era să uit.
- Îmi pare rău. Poate altă dată. - Desigur.
- Ce planuri? - Planuri personale.
POLIȚIA CĂLARE DIN NORD-VEST SECȚIA REGIONALĂ
E exact ce-mi trebuia.
- O seară în închisoare? - O seară cu tine.
Nu e chiar o cină la Ritz.
Compania contează.
Îmi pare rău că vă întrerup.
E în regulă.
- Îmi poți împrumuta crema ta de ghete? - Da.
- Ai și tu întâlnire? - Nu chiar.
Mă întâlnesc cu detectivii Pinkerton dimineață.
Credeam că ești în permisie.
Mai bine aud ce au de spus.
- Chiflele alea par al naibii de bune. - Vrei câteva?
Elizabeth, e al naibii de drăguț din partea ta. Mersi. Jack...
Pentru o seară romantică împreună.
Într-o zi...
Dră Thatcher...
Cum de Laura a luat 10, iar eu am luat 8?
Care e prima regulă la scrierea de eseuri? Trebuie să separi ideile în paragrafe.
Al tău a avut doar un paragraf lung.
Cody, ai întârziat 20 de minute!
Dna Stanton a spus că pot exersa aruncările înainte de școală.
"Înainte de școală". Trebuie să fii aici când sună clopoțelul.
- A spus că o să fie în regulă. - Cred că ai înțeles-o greșit.
Cine-mi poate vorbi despre Călătoriile lui Marco Polo?
- Dră Thatcher! - Eu!
DESCHIS
E groaznic cu Silas. Sunt șocată.
- Nu pot să cred că nu mai e. - Ce s-a întâmplat?
- Silas Ramsey a fost ucis într-un jaf. - Nu... Biata Dottie...
Se întoarce azi acasă de la înmormântare.
- I-au prins pe făptași? - Nu. Încă nu.
Sunt încrezător că o să-i prindă. Doamnelor...
Sper că Dottie știe că suntem alături de ea.
Nimeni n-ar trebui să treacă singur prin așa ceva.
Am pus ultima cutie în cămară. Vă mai pot ajuta cu ceva, dnă Stanton?
Nu-mi vine nimic în minte.
Chiuveta are scurgeri. Mă pot uita la ea după muncă.
- Sigur ai timp? - Durează doar câteva minute.
- Rochia ți se asortează cu ochii. - Mersi.
- Mă așteptam la mai mulți clienți. - Mă scuzați.
Aglomerația de la micul dejun se termină înainte de prima tură de la fabrică.
- Pot să văd un meniu? - Nu imprimăm meniuri.
Nu aveți meniuri și nici clienți...
- A ce miroase? - A biscuiții mei cu lapte bătut.
Dacă nu vă plac, la salon se servește fasole și cafea.
- Dl Humphries nu e aici ca să mănânce. - Atunci, ce e cu atâtea întrebări?
În sfârșit, ți s-a îndeplinit dorința.
Îmi vând acțiunile de la cafenea.
El o să fie noul tău partener.
- Dacă te putem ajuta cu ceva... - Sunteți prea bune.
- Cu orice... - O să mă descurc.
Dnă Ramsey, îmi pare foarte rău. Vă pot ajuta cu bagajele?
Vă sunt recunoscătoare. Mulțumesc.
Nu l-am cunoscut bine pe soțul dv., dar am înțeles că era un om bun.
Nu vreau să-i vorbesc de rău pe morți,
dar știm amândoi că soțul meu nu a fost un sfânt.
Chiar și așa, n-ar fi trebuit să moară în acel fel.
Am contactat secția regională. Au însărcinat un inspector.
- Dar o să fac și eu cercetări. - Mulțumesc.
- Dar nu sunteți în permisie? - Ba da, dar acesta nu e un caz oarecare.
Sfânt sau nu, Silas merită dreptate, ca de altfel și dv.
Asta da, inițiativă!
Am construit o biserică. Sunt convins că pot construi și o casă.
Da, însă nu vorbim de orice casă.
Unde vrei să construiești mai exact?
Știi terenul lui Clem Besser, în drum spre Jameson?
- Da, e o priveliște frumoasă de acolo. - Da, cea mai bună din vale.
Cât costă?
Cheresteaua de care ai nevoie pentru construcție?
Da.
Fac o estimare și-ți spun.
- Lee! - Minunat! Mersi!
- Nu... Rămâi! - Aici erai!
- Jack! - Bună!
Nu vreau să vă întrerup, dar am niște vești pentru tine.
- Nu durează mult. - Ce?
În primul rând, am cerut echipei să facă loc pentru noul inventar.
În al doilea rând, i-am convins pe băieții Hudson să măture sub...
Sub obiectul ăla mare, cu fierăstrău.
- Gaterul? - Da, așa! Ce nume caraghios! Al treilea.
Dna Weiss a acceptat cu generozitate să servească gustări după-amiaza.
Se spune că o echipă fericită e o echipă productivă.
- Și vrem o echipă fericită. Nu-i așa? - Da, așa este.
Rosemary a decis să ajute cu fabrica o vreme. Nu e minunat?
- Ba da. - Da...
Mă gândeam că ești ocupată până peste cap cu rubrica de sfaturi.
Sunt, dar Lee e foarte ocupat aici, la fabrică, lucrând ca un câine.
- Măcar atât să fac și eu. - Ar putea și mai puțin...
Dacă ai nevoie de mine, o să fiu la magazin, am de luat câte ceva.
O să-ți placă la nebunie cum o să-ți transform biroul!
Bine. Stai! Ce faci cu biroul meu?
- Ce face cu biroul meu? - Nu știu, dar succes cu asta!
Mersi, Lee!
- Mergi cumva la Dottie? - Mă gândeam să-i duc un tort cu lămâie.
- Măcar atât să fac și eu. - Te deranjează dacă vin și eu?
Deloc.
Roagă-l pe Ned Yost să comande materialul despre care am vorbit, catifeaua roșie.
Sau maro, dacă au.
Îmi trebuie cam 20 m. Mai bine 30 m.
- Da, 30 ar trebui să ajungă. - Dl Coulter e de acord cu asta?
Desigur.
- Unde merge? - Mă ajută să redecorez.
Cred că e destul de decorat așa cum e.
Lee! Nu... Acesta e doar începutul. Imaginează-ți!
Un birou înălțat și un scaun, din mahon. Draperii groase în ambele părți.
Trei corpuri de iluminat deasupra ta.
O să fie un birou demn de un rege.
Și de ce-mi trebuie mai exact un birou "înălțat"?
Ești șeful! Cel care deține controlul. Liderul neînfricat!
Biroul acesta e scena ta și vorbești cu autoritate.
- Când privești în jos... - Îmi place biroul meu așa cum e.
Încerc doar să insuflu puțină viață în această temniță veche și ștearsă,
lucru de care e foarte mare nevoie.
- Unde mi-e harta? - Ce hartă?
"Ce hartă"? Harta mea! Harta mare care era pe acest perete!
Vechitura aia ruptă? Am aruncat-o.
- Poftim? - Nu-ți face griji.
Ți-am comandat una nouă de la biroul de topografie. O să-ți placă! E color.
Rosemary, pe harta aia aveam scrise toate programele mele de recoltare.
Sigur mai sunt scrise și altundeva.
Și, înainte să uit, i-am dat liber restul zilei lui Glen Butterfield.
Poftim? Stai puțin... Cum adică i-ai dat liber restul zilei?
Desigur, i-am spus că a fost ideea ta. Tu ești șeful.
Uneori, mă întreb și eu despre asta...
El și soția lui s-au certat rău.
Mi-a spus ea într-o scrisoare adresată cotidianului meu.
Și-a vărsat tot oful, biata de ea...
Au nevoie de după-masă să se împace. Vrei muncitori fericiți. Nu-i așa?
Da, vreau muncitori fericiți, dar, dacă nu sunt aici,
practic nu sunt muncitori. Nu-i așa?
Ce nostim ești! Trebuie să plec. Am atâtea de făcut!
Dar mă întorc mai târziu cu niște accesorii!
Conferă un aer așa de frumos...
Ce s-a întâmplat?
Se apropie ora prânzului la cafenea. Mai bine m-aș întoarce.
Ar trebui să-ți iei liber puțin.
Trebuie să lucrez.
Chiar și Cel de Sus și-a luat pauză în a șaptea zi.
- La El a fost binemeritată. - Și la tine ar fi, crede-mă.
Ce ai zice să mă întorc după prânz, să facem o mică plimbare în jurul iazului?
Jumătate de oră. Mai vorbim și noi.
Nu e nevoie de jumătate de oră ca să faci un tur de iaz.
O să mergem încet.
Dle reverend, cum merge treaba cu dra Abigail?
- Nu te privește. - Are bani?
- Jesse, ce vrei? - Banda s-a reunit.
Urmează o misiune și o să avem nevoie de tine.
- Ești cel mai bun detonator din zonă. - Nu sunt interesat.
Haide, Matt! Ai face atât de mulți bani,
încât n-ar mai trebui să joci mascarada asta.
Ai putea pleca oriunde, să faci orice.
Sunt fericit aici, făcând ce fac.
Minunat! Te întorci când termini, te căsătorești și faci nouă copii.
- Nu mă asculți. Am ieșit. - Nu ieși niciodată.
Doar nu vrei să-l dezamăgești pe Jake Garrison. Nu-i așa?
- E o amenințare? - Doar ziceam că oamenii pot fi răniți...
Permite-mi să-mi cer scuze pentru masa de la închisoare.
- Intenția contează. - Știu.
- Vreau să mă revanșez. - Cum?
- O gustare în grajduri? - Jack!
Și mai bine, știu un loc unde putem mânca oricând vrem.
La Abigail?
Nu. La Elizabeth.
- Casa de închiriat? - Din această dimineață, e a mea.
Am pus niște bani deoparte din salariul de învățătoare,
de când locuiesc la Abigail, iar chiria aici nu e foarte mare. Așa că de ce nu?
Cu Cody și Clara aici, lui Abigail nu i-ar strica puțin loc în plus.
Acum, că o să am, în sfârșit, puțină liniște, mă pot reapuca de scris.
Bătrânul Joe Craddock nu prea a avut grijă de acest loc,
așa cum a făcut Abigail, dar o să fie o casă frumoasă într-o zi.
- Clanță stricată. - Dar e clanța mea stricată.
Clara! Sunt gata brioșele mele cu afine? Știu că am venit mai repede,
dar am promis să servesc ceaiul la fabrică într-o oră.
Ți le aduc.
Cave Junction... Am auzit.
Acolo a fost jefuită diligența și soțul lui Dottie a fost omorât.
Ce tragedie cumplită! Te ocupi de caz?
Poate. Sau poate că nu. Rosemary, pot avea încredere în tine?
Ai cuvântul meu.
- N-o să spun nimic nimănui. - Așa să fie!
- Abigail... - Bill...
Știți că chiuveta are scurgeri?
- Da. - Trebuie să o reparați.
Imediat. Am făcut o listă cu îmbunătățiri.
Trebuie să acoperiți jumătate din costuri.
Nu e nimic în neregulă cu soba.
E doar o chestiune de timp până când o să se strice vechitura.
Când o să se strice, o să iau una nouă.
O să cumpărați una acum.
Înainte să bateți palma cu dl Humphries, mi-ar plăcea să fac o contraofertă.
Mi-ați spus că nu aveți fonduri să-mi cumpărați partea.
Nu am, dar putem face un aranjament.
Unul benefic pentru dv.
Ascult.
Pot face plăți lunare, cu dobândă,
până e plătită partea dv. E mai mult decât corect.
Dnă Stanton, sunt un om de afaceri.
Din păcate, nu sunteți un risc acceptabil.
Pot cumpăra niște lac de la magazin,
dacă vrei să te apuci de podele din seara asta.
Mulțumesc, dar vreau să fac singură reparațiile.
Permite-mi măcar să te ajut cu mutatul lucrurilor.
Accept asta.
Mulțumesc.
- Elizabeth! - Bună!
Tocmai am vorbit cu Cody și a spus că l-ai reținut după ore.
N-am vrut, dar a întârziat iar, a treia oară săptămâna asta.
Exersează baseball înainte de școală. Vrea să se integreze.
- Dar tot trebuie să ajungă la timp. - Băieții sunt băieți.
Dar tot trebuie să ajungă la ore la timp.
E o schimbare mare pentru el.
Abigail, nu e vorba doar de prezența lui. Nu e atent și nu a venit cu tema făcută.
Îi e greu cu reîntoarcerea la școală.
- După toate cele prin care a trecut. - Trebuie să se străduiască mai mult.
Crezi că sunt prea înțelegătoare cu el?
Cred că ești prea protectoare cu el și înțeleg de ce.
Dar nu cred că-l ajută.
Mulțumesc pentru părerea ta.
Abigail, toți vrem ce e mai bun pentru Cody, iar tu faci tot ce poți.
Încerc doar să ajut.
Știu.
Nu sunt neapărat surprins că s-a mutat singură,
dar nu credeam că o să se întâmple așa de repede.
Iar tu nu ești prea sigur de sentimentele tale?
Îmi place că e o femeie independentă, dar...
Nu are nicio legătură cu casa pe care vrei s-o construiești. Nu-i așa?
- Poate. - Eu aș lua-o ca pe un semn bun.
Înseamnă că vrea să se stabilească aici, în Hope Valley.
Că renunță la Hamilton.
- E un semn foarte bun. - Poți fi sigur de asta.
Femeilor le place să-și facă locul lor. Se numește "sindromul cuibului".
- "Sindromul cuibului"? - Sindromul cuibului!
Azi, Elizabeth se mută în casa ei, pe strada asta,
dar poate o să se mute la tine.
Ai răbdare și cumpără-i un cadou drăguț de casă nouă.
Bine.
Ce zici?
"Sindromul cuibului"...
Posesiunile mele lumești!
Ca să călătorești fericit, trebuie să ai puține la tine.
Măcar am un birou pe care să scriu.
Lipsește ceva.
- Ce e? - Un dar de casă nouă.
O cutie pentru gheață? Mi-ar prinde bine una.
Uită-te!
Jack, e superbă!
Mai trebuie doar să-ți iau niște flori.
- E perfectă așa cum e. - Ca tine.
M-am gândit la ce ai spus, despre mutarea aici.
Și?
Ar trebui să plec acasă pentru o vreme, să rezolv niște lucruri.
Ia-ți oricât timp ai nevoie.
Dacă totul iese bine, ar trebui să revin într-o lună.
O să fiu aici.
Henry, mă neliniștește ceva.
- Are legătură cu Bill? - Nu. Am semnat actele de divorț.
S-a terminat, dar, dacă o să mă stabilesc în Hope Valley...
- Trebuie să-i cer scuze lui Abigail. - N-a fost vina ta.
Dar nici a ei.
Frank... Credeam că ieșim la o plimbare.
S-a schimbat planul.
- Poate mâine? - Nu, mâine nu e bine.
- Duminică? - Nici.
Frank, nu înțeleg. Ai spus că vrei să mai vorbim.
- Trebuie să mai aștepte. - Păi...
Îmi pare rău că te-am deranjat.
Pentru proiectul nostru de biologie, o să plantăm fasole în conserve
și o să învățăm despre fotosinteză.
De vreme ce e un proiect de grup, vreau să vă alegeți parteneri.
Alegeți-vă partenerii. Emily... Împarți, te rog, fasolea? Mulțumesc.
Dră Thatcher... Eu n-am partener.
Poți fi partener cu Miles și Robert.
Toți au prieteni în afară de mine.
Ești nou. Durează să-ți faci prieteni la o școală nouă.
Nu vreau să fiu partener cu nimeni.
Cody, nu e pe alese. O să participe toți. Haide!
- Ai găsit ceva la Cave Junction? - Nu prea.
Urme de copite, cartușe folosite...
Jake Garrison și banda lui sunt suspecți în jaf,
dar nu există suficiente probe pentru o arestare.
Bănuiam eu că a fost Garrison.
- Poftim? Îl știi? - L-am mai urmărit.
Mi-a ucis un prieten bun într-un jaf de bancă de acum 10 ani. Carl Benson.
A lăsat în urmă o văduvă și o fiică de opt ani.
- Nu l-ai arestat niciodată? - Nu. N-am avut suficiente probe.
Jack, tipul ăsta e expert în acoperirea urmelor.
Își alege o bandă când are nevoie și renunță la ea când nu mai are.
Au fost văzuți lângă Albert Hills. E posibil să se îndrepte spre vest.
Te ajut cu patrulele. Mai bine să nu riscăm.
Asta înseamnă că o să-i refuzi pe detectivii Pinkerton?
Nu. Înseamnă că banda lui Garrison n-o să ajungă aproape de Hope Valley.
- Bună, Cody! - Urăsc școala. Nu mă mai întorc acolo.
Ce s-a întâmplat?
Nimeni nu mă place. N-am prieteni.
Cody, nu ești aici de mult timp. Trebuie să ai răbdare.
Măcar, când eram singuri, o aveam pe Becky.
Scumpule, știu că ți-e dor de sora ta,
dar acum trebuie să fie cu medicii din Union City.
- O ajută să se facă mai bine. - Când se face mai bine, o pot vizita?
Desigur.
Până atunci, există alte modalități de a-i arăta unei persoane că ții la ea.
- Cum? - Îi poți scrie o scrisoare.
Vorbește-i așa cum i-ai vorbi dacă ar sta lângă tine.
- Mă ajuți? - Desigur.
- Bună! - Dottie!
Mă bucur să te văd afară.
Primarul te-a pus deja la treabă?
Nu. Mi-a spus să-mi iau liber restul săptămânii.
Frumos din partea lui!
Nu e așa de rău. Nu-l cunoști așa cum îl cunosc eu.
Îl cunosc foarte bine.
Mă putea concedia când a rămas fără bani, dar n-a făcut-o.
Crede-mă, Henry Gowen are și o altă latură.
Cu cine e?
Alan Humphries. Cumpără partea lui Henry de la cafenea.
Nu știam. Știi ceva despre el?
Nu foarte multe, dar...
Am sentimentul că lui Abigail îi va lipsi primarul Gowen ca partener.
AMINTIRI
Am o temă scrisă foarte distractivă pentru voi.
Vreau să vă gândiți la o amintire. La ceva din trecutul vostru.
Poate fi vesel sau trist.
Poate fi nostim sau înfricoșător. Poate fi orice amintire doriți.
- Da, Emily? - Pot să scriu despre strânsul recoltei?
Mama mă lăsa să aleg cel mai mare dovleac și sculptam un felinar din el.
E o amintire minunată.
Cody? Ai o amintire preferată?
- E o prostie. - Ba nu este!
Tata spunea că suntem soldați în Cavaleria Ușoară.
Are dreptate. E o prostie.
- Robert! - Retrage-ți cuvintele!
Gata, băieți!
Cereți-vă scuze unul celuilalt.
- Îmi pare rău. - Îmi pare rău.
Atât pentru azi. O să strâng compunerile mâine-dimineață. Sunteți liberi.
Cody...
Nu o să ai probleme.
Spune-mi restul poveștii despre tatăl tău și Cavaleria Ușoară.
Călăream împreună.
Ascult.
El spunea: "Onorați atacul ei, onorați Cavaleria Ușoară."
Mă gândeam că, dacă n-ai adus tema despre Marco Polo,
poate că ți-ar plăcea să scrii despre atacul Cavaleriei Ușoare.
Ce zici?
Bine.
- Pentru tine. - Jesse, sunt superbe.
Mă bucur că-ți plac, fiindcă voiam să-ți cer o favoare.
- Ce favoare? - Încă sunt nou pe aici.
Mă întrebam dacă-mi poți arăta unde e grajdul pentru cai.
Nu cumva te-am văzut ieri acolo?
- Ba da. Dar fierăria? - După colț de grajduri.
E un loc potrivit.
Sunt superbe. Cu ce ocazie?
O întrebam pe Clara dacă i-ar plăcea să facem o plimbare.
Trebuie să stau s-o ajut pe Abigail.
Nu pare foarte ocupată.
- Vă puteți descurca fără ea? - Lipsesc doar o oră. Promit.
Doamnă...
Și, mai important, scena.
Șase metri, suficient loc în culise, chiar și o pasarelă cu iluminare electrică.
Doar șase metri? Abia dacă e loc suficient ca Macbeth să moară.
Dar cu cât scena e mai mică, cu atât strălucești mai mult.
Adevărat.
M-am răzgândit.
Teatrul e perfect. Are mărimea potrivită.
- Așa te vreau. - Abia aștept inaugurarea.
O să-ți dedic primul rol.
Și ce am făcut să merit o asemenea onoare?
Aduci cultura în sătucul nostru.
Istoria o să te amintească drept marele protector al artelor.
"Protector". Doar un protector?
Lee, îmi îndeplinești visurile.
Nimeni n-a mai făcut asta pentru mine.
Pentru că nimeni n-a mai simțit pentru tine ceea ce simt eu.
Nu vezi asemenea loc acolo de unde vin eu.
Nu cred că mi-ai zis de unde ești.
Dintr-un orășel din est.
Familia are o fermă acolo. Nu prea sunt multe de spus.
Ai venit în vest în căutarea faimei și a norocului?
Cred că auzi des povestea asta.
O să-ți pun o întrebare îndrăzneață înainte să mă fac de râs.
- Ar trebui să-mi fac griji? - Nu, nimic de genul ăsta.
Mă întrebam dacă mai sunt și alți domni chipeși și fermecători
care-ți aduc flori la muncă...
O să fii fericit să afli că asta a fost prima dată.
Ai un braț bun, dar ai nevoie de o priză mai bună.
Vezi? Încearcă și tu. Așa...
Mersi, domnule!
Aruncă tot așa și o să te remarce în curând.
Bună!
Uită-te la tine!
Am reușit cumva să fac scârțâitul acestei pardoseli mai groaznic ca niciodată.
Imposibil. A fost mereu așa. Ce dor mi-a fost de locul ăsta!
Îți evocă multe amintiri frumoase. Nu-i așa?
- Da. Arată altfel. - Dl Craddock nu s-a îngrijit de aspect...
Se pare că nu. Ce urmează pe lista ta?
Cutie pentru gheață, repararea clanței, curățarea hornului, strat nou de vopsea...
Da. Am cam terminat.
Ce ai zice să te ajut mai târziu? Facem o echipă la vopsit.
- Mi-ar plăcea. - Îl aduc și pe Cody.
- Ce face? - Bine.
I-am spus să termine eseul înainte să iasă la joacă.
Se dă el pe brazdă...
- Mi-aș dori să se dea altcineva. - Frank?
Credeam că începe ceva între noi, dar nu mai e nimic.
A început să-ți pese de el. Nu-i așa?
Poate că mai mult decât ar trebui.
- Brioșă? - Te rog.
- Proaspăt scoase din cuptor. - Delicioase.
- Sunt bune. - Afine!
Lee, sincer, e mai mult decât mă așteptam.
Și asta cu o reducere mare, pentru că suntem prieteni.
Casa de care vorbești nu e chiar o cocioabă.
Crede-mă, o să merite fiecare bănuț.
Bine. Am auzit că arhitectul a terminat planurile pentru teatrul lui Rosemary.
Teatrul Hope Valley, dar nu-i spune.
Da. Pare un proiect de amploare,
mai ales când încerci să-ți dublezi numărul de proiecte.
Mă știi. Îmi plac proiectele mari.
Pe curând, Jack!
Bătaie!
Ce se întâmplă aici? Ridicați-vă!
Ce se întâmplă?
- El a început! - Minte! El a început!
Robert, du-te acasă! Și voi la fel. Haideți!
- Îmi spui ce s-a întâmplat? - M-a făcut "orfan"!
- Și l-ai lovit? - O să-i spui dnei Stanton?
Ar trebui.
Uite cum facem.
Te duci acasă, îți termini tema și nimeni n-o să afle de asta.
- Promiți că nu-i spui? - Da, puștiule, promit.
Cody... Gata cu bătăile!
Elizabeth Thatcher, uită-te la tine! Pari atât de capabilă!
Capabilă și puțin copleșită.
Nu bănuiam cât de multă muncă implică renovarea unei case.
- Soba, pardoseala, vopsitul... - Credeam că-l rogi pe Jack să te ajute.
S-a oferit, dar încerc să fac singură tot.
Bărbații sunt ființe ciudate. Le place să se simtă utili și importanți.
Primesc mereu scrisori despre asta.
Bine, dar, dacă l-aș lăsa pe Jake să se ocupe de toate, eu ce aș învăța?
Cum să-i înmânez unelte în timp ce el face toată treaba?
Elizabeth, e simplu. Dă-i altceva de făcut.
După cum le spun cititorilor: "Țineți-vă ocupat bărbatul, să nu fiarbă prea mult."
- Frank, trebuie să vorbim. - Nu pot chiar acum.
Bine, doar ascultă-mă!
Știu că îmi ascunzi ceva. Orice ar fi
și oricât de rău ar fi, am trecut prin greutăți și mai mari.
Știu un singur lucru, că nu puteam reuși singură.
Oricând ești pregătit, eu sunt aici.
Nu trebuie să treci singur prin asta. Ai pe cineva pe care să te bazezi.
Sper doar să-ți amintești la momentul potrivit...
Ai lemne de foc pentru două ierni.
Mă bucur să știu că o să stau la căldură.
Sunt și alte moduri de a sta la căldură.
O sobă? Un foc de tabără? Sau poate o pătură?
Nu mă gândeam chiar la asta.
Mă lași să continui cu ghicitul sau te duci după mai multe lemne?
Nu. Le-am stivuit pe toate în spate.
Ești sigură că nu te mai pot ajuta cu ceva?
De fapt, vreau să-ți cer o mică favoare.
Spune!
E un păianjen mare sus, după pat.
Crezi că poți să-l prinzi și să-l scoți afară?
- Păianjen? - Poate chiar o familie de păianjeni.
Doi sau chiar trei. Și știi cât de mult urăsc păianjenii.
Da.
"Păstrați-vă bărbatul ocupat, ca să nu fiarbă prea mult."
Și eu citesc ziarul lui Rosemary.
Căutai asta?
Glumeam.
Sonny, ce vrei?
Jake m-a rugat să trec pe aici, să văd ce faci.
Vrea să știe dacă ai făcut vreun progres cu Matt.
Spune-i lui Jake că fac tot ce pot.
De ce nu-i spui tu?
Trenul ăla cu aur o să treacă în curând prin Albert Hills. Tic-tac...
O să mă ocup de asta.
Ai face bine. Mi l-ai promis pe Matt Landry.
Nu-mi place când cineva își încalcă o promisiune.
CAFENEAUA LUI ABIGAIL
- Bill, ce cauți aici? - Pregătesc micul dejun.
Cu tigăile și ouăle mele?
De fapt, sunt tigăile și ouăle "noastre".
- Poftim? - Sunt noul tău partener.
- Am cumpărat partea lui Gowen. - Ce ai făcut?
Caut mereu o investiție bună.
Am auzit că partea lui e de vânzare, așa că am cumpărat-o.
Fără să mă întrebi pe mine?
Abigail, n-am de gând să-ți fac probleme. Sunt doar un investitor cu cap.
Nu știu... E cam mult. Trebuie să mă gândesc...
Sunt cea mai bună opțiune a ta.
Serios?
N-am venit să-ți dau o listă cu ce trebuie reparat, cum a făcut Humphries.
Mi-a luat vreo 10 minute să-mi dau seama
cum să aprind soba asta. Crede-mă, n-am niciun interes
să-mi bag nasul în treburile tale zilnice.
- Deci o să fii un partener tacit? - În toate privințele.
Cred că o să-mi placă să dețin acest loc
la fel de mult precum îmi place să mănânc aici.
Deci...
Suntem în regulă?
Parteneri?
Înainte să pleci, am ceva pentru tine.
Ce este?
Henry, e superb!
Îți amintești ce mi-ai spus prima dată când ne-am întâlnit?
Luai prânzul cu niște prietene la un restaurant aflat vizavi de biroul meu.
Era primea mea zi la compania minieră.
Te plimbai tacticos în noul tău costum și cu pantofii tăi negri lucioși
și ai întrebat: "Știți cumva cât e ceasul?"
Și tu ai arătat spre turnul cu ceas din spatele meu.
- A fost răutăcios din partea mea. - Poate, dar...
De acum înainte, oriunde ai fi,
o să știi mereu cât e ceasul.
- Mulțumesc, Henry. - Cu plăcere.
- Întoarce-te repede. - Bine.
Mai aveți nevoie de ceva azi?
E suficient deocamdată. Doar câteva rezerve pentru biroul dlui Coulter.
Le puteți trece în contul companiei Lee.
- Mi-aș dori să pot, dar nu pot. - Nu puteți? De ce?
- Contul dlui Coulter e expirat. - Expirat? Sigur e o greșeală.
Îmi pare foarte rău, dar tatăl meu a spus că nu mai are credit.
Ce ciudat... Mă întreb de ce nu mi-a spus Lee de asta.
Nu contează. Plătesc cu bani gheață.
- E cineva? - Bună!
- Ți-am adus vopsea nouă. - Numai bine!
- Cody, ai vrea să ne ajuți? - Nu.
Cody, lasă, te rog, baseballul și ajut-o pe dra Thatcher.
- Poftim, Cody. Poți folosi asta. - Nu, mersi.
Odată ce-și pune mănușa, e-n lumea lui.
Bărbații și sportul... N-o să înțeleg niciodată.
Bine, Cody.
De ce nu ne povestești despre eseul despre "Atacul Cavaleriei Ușoare"?
Ce-mi place poezia asta!
- E una dintre preferatele mele. - Încă nu m-am apucat de el.
E pentru mâine.
Cody, încetează, te rog!
O să facă eseul când ajungem acasă. Promit.
- Jack! Prinde! - Nu!
Cody, ce ți-am spus?
Ia, te rog, mătura!
- Și curăță murdăria asta. - Nu trebuie să te ascult pe tine!
- Ba da. - Cody, fă cum ți se spune.
- Nu ești tatăl meu! - Cody!
Abigail, mă duc eu după el.
Bine.
- Dă-mi drumul! - Nu.
- Te urăsc! Vă urăsc pe toți! - Ba nu, Cody...
Nu mă urăști. Nu urăști pe niciunul dintre noi.
Ești supărat, fiindcă ți-e dor de tatăl tău. De asta nu vrei să termini eseul.
De asta te tot bați...
Fiindcă doare să te gândești la el, doare să fii singur.
Doare să nu-i ai alături pe cei dragi, ca să-ți spună că o să fie bine.
- Nu știi nimic! - Ba știu. Știu.
Și eu mi-am pierdut tatăl.
Simți că ți-a luat cineva ceva.
Simți un gol mare înăuntrul tău.
Într-o zi însă, n-o să mai simți ceea ce simți acum.
Acel sentiment o să dispară, îți promit.
Nu e corect.
Nu, nu e deloc corect.
Doar pentru că părinții tăi nu sunt aici nu înseamnă că nu sunt cu tine.
Îi ai chiar aici.
În fiecare clipă din fiecare zi...
"Nu pot descrie sentimentul de a avea casa mea.
Predatul o să fie mereu în sufletul meu, dar acum, că m-am stabilit,
pot să-mi urmez, în sfârșit, pasiunea pentru scris.
Vreau să surprind esența acestui loc deosebit,
a dragostei și a atenției, ca să o pot împărtăși lumii.
Nu mai există niciun loc în lume ca Hope Valley,
deși mi-e foarte dor de tine și de mama.
Cu dragoste și rugăciuni, Elizabeth, devotata voastră fiică."
"Onorați atacul lor!"
"Onorați Cavaleria Ușoară!"
E prea devreme să fiu optimistă?
- O să fie zile bune și zile rele. - Ai dreptate, dar e un început bun.
Abigail, ceea ce faci pentru Cody
îmi amintește de lucrul pe care îl admir cel mai mult la tine.
- Care? - Că nu renunți la oameni.
Elizabeth, ești o prietenă foarte bună. O să-mi fie dor să locuiesc cu tine.
O să locuiesc aproape de tine și o să te văd în fiecare zi.
- Promiți? - Promit!
Ce e aia?
CĂUTAT. RECOMPESĂ 500 DE DOLARI CAPTURAȚI-L PE MATT LANDRY
E Frank.
Traducerea: Raluca Glancz