Tidigare i When Calls the Heart:
Jag trodde vi skulle ta en ridtur.
-Du hade besök. -Jag svarade nej, Jack.
-Du har alltid varit snäll mot mig. -Det kommer jag alltid vara, Nora.
Jag kan tänka mig att underhålla dina romantiska avsikter.
Houston är kriminell, inte jag.
Du dog nästan.
Jag har inte alltid befunnit mig på rätt sida om lagen.
-Vad heter du? -Cody.
-Vad gör de här? -Vi vill hjälpa dig.
Kan Cody få bo hos dig?
Hur kan jag säga nej till det?
-Okej, vart ska vi? -Det är en överraskning.
-Vilken sorts överraskning? -Den bra sorten.
-Så, vad tycker du? -Om Abigails gamla hus?
-Jag funderar på att hyra det. -Bor inte Joe Craddock där?
Han fick jobb i Cape Fullerton.
Och med Clara här, behöver Abigail extra utrymme.
Men den riktiga anledningen är...
Det är dags för mig att rota mig. Hope Valley är mitt hem.
Och jag älskar det här stället.
Och du älskar människorna, va?
Det kan man säga.
-Ledsen att avbryta. Jag behöver råd. -Visst.
Grön? Eller blå?
-Försöker du imponera på någon? -Jag ska jobba med Abigail i caféet.
-Har någon sett min basebollhandske? -Har du tittat i ditt rum?
-Den var här före middagen. -Så? Vad tycker du?
Den gröna. Den framhäver dina ögon.
Cody, låt Elizabeth vara. Hon har en massa arbete att göra.
-Har du sett min basebollhandske? -Har du inte läxor?
Han ska. Vi letar där uppe.
Han vill träna så han blir bra.
Bara han läser till sitt aritmetikprov, så.
Det ska han.
Där är hon, vår hängivna lärare som sitter och jobbar sent.
Marco Polo? Upptäcktens spänning.
Nya och okända territorier.
En upptäcktsresandes färd till det okända.
-Det mystiska... -Rosemary.
Förlåt. Kan du hjälpa mig?
Jag har inte riktigt tid nu.
Det tar bara en sekund.
Kan du ge mig några klassiska citat om kärlek och hjärtesorg
till min kolumn. Något i stil med Coleridge eller Wordsworth.
Jag är rostig på klassikerna, och du är så bra på alla dammiga poeter.
Ledsen, Rosie. Elizabeth har andra planer.
Åh, har hon?
Just det. Det hade jag nästan glömt.
Ledsen. Kanske en annan gång.
Naturligtvis.
-Vad för planer? -Privata planer.
NORTHWEST RIDPOLIS REGIONKONTOR
-Det här var vad jag behövde. -En kväll i finkan?
En kväll med dig.
Det är inte direkt middag på Ritz.
Det är sällskapet som räknas.
-Åh, förlåt. Stör jag. -Ingen fara.
-Får jag låna lite skoputs. -Ja. Ska du också på dejt?
Inte direkt. Jag ska träffa Pinkertons i morgon bitti.
Du skulle ju bara vara ledig ett tag.
Jag kan lika gärna se vad de har att säga.
-De där bröden ser goda ut. -Vill du ha ett?
Så snällt av dig, Elizabeth. Tack. Jack.
För en romantisk kväll tillsammans.
Vilken dag som helst.
Ms Thatcher?
-Varför fick Laura ett A och jag ett C? -Vilken regel gäller med uppsatser?
Dela upp texten i paragrafer. Din var bara en enda lång paragraf.
Cody, du är 20 minuter sen.
Mrs Stanton sade att jag fick träna på att kasta före skolan.
Du måste ändå vara här när det ringer in.
-Hon sade att det var okej. -Du missförstod henne nog.
Ven kan berätta om Marco Polos resor?
-Jag kan. -Jag kan.
Så hemskt med Silas. Jag mår illa.
-Tänk att han är borta. -Vad har hänt?
-Silas Ramsey dödades i ett rån. -Åh, nej. Stackars Dottie.
-Hon kommer från begravningen idag. -Har de tagit de skyldiga?
Nej, inte än, men det är jag säker på att de gör.
Mina damer.
Jag hoppas Dottie vet att vi finns här för henne.
Ingen ska behöva gå igenom något sådant ensam.
Jag lade den sista lådan i skafferiet.
-Kan jag hjälpa till med något annat? -Jag kommer inte på något.
Din kran läcker. Jag titta på den efter jobbet.
-Har du verkligen tid med det? -Det tar bara några minuter.
-Klänningen matchar dina ögon. -Tack.
-Jag förväntade mig fler kunder. -Ursäkta mig.
Frukostrushen slutar innan första skiftet på sågen.
-Kan jag få se en meny? -Vi har inga menyer.
Inga menyer. Inga kunder.
-Vad är det som luktar? -Mina kärnmjölksbullar.
Om du inte gillar sådana, har de kaffe och bönor på saloonen.
Mr Humphries är inte här för att äta.
-Varför frågar han så mycket, då? -Du får äntligen som du vill.
Jag säljer min del av caféet.
Han ska bli din nya partner.
Om det är något jag kan göra...
Du är så snäll.
-Vad som helst. -Jag klarar mig.
Mrs Ramsey, jag beklagar.
-Kan jag hjälpa dig med väskorna? -Det vore vänligt. Tack.
Jag kände inte din make, men jag har förstått att han var en bra karl.
Jag vill inte tala illa om de döda, men jag tror att vi båda vet
att min man inte var något helgon.
Men han borde ändå inte ha dött på det sättet.
Jag kontaktade regionkontoret. De har utsett en inspektör,
men jag tänker själv undersöka fallet.
Tack, men är inte du ledig?
Jo, men det här är inte vilket fall som helst.
Helgon eller inte, Silas förtjänar rättvisa.
Och det gör du också.
Det var inget dåligt projekt.
Jag byggde en kyrka, jag klarar nog ett hus.
Men det är inte vilket hus som helst.
Var exakt planerar du att bygga?
Du vet Clem Bessers mark på väg till Jameson?
-Det är fin utsikt däruppe. -Bäst i dalen.
Så, hur mycket?
-För det timmer du behöver? -Ja.
Låt mig räkna på det. Jag återkommer.
-Lee. -Toppen. Tack.
-Nej, stanna. -Där är du. Åh, Jack.
-Hej. -Förlåt att jag avbryter.
Jag har en uppdatering. Det tar max en minut.
-Jaha. -Först bad jag personalen göra plats
för de nya möblerna. Sen övertalade jag pojkarna Hudson
att sopa under den där...
Åh, den stora saken med en såg.
-Huvudsågen? -Ja, huvudsåg. Fånigt namn.
Sen har mrs Weiss vänligt nog gått med på att servera förfriskningar.
Du säger ju: "glad personal är produktiv personal".
-Och vi vill ha glad personal, inte sant? -Jo. Jo, det vill vi.
Rosemary har bestämt sig för att hjälpa till här. Visst är det toppen?
-Toppen. -Ja.
Jag trodde du hade fullt upp med kolumnen.
Det har jag, men Lee har arbetat som ett djur här vid sågen.
-Det är det minsta jag kan göra. -Hon kunde göra mindre.
Om du behöver mig, är jag i affären och köper lite saker.
Du kommer älska ditt kontor.
Okej. Vänta. Vad gör du med mitt kontor?
-Vad gör hon med kontoret? -Vet inte. Lycka till.
Tack, Lee.
-Är du på väg till Dottie? -Jag har med mig en citronpaj.
-Det är det minsta jag kan göra. -Får jag följa med?
Ja, gärna.
Be Ned Yost beställa det där tyget vi pratade om, det röda velourtyget.
Eller det rödbruna, om de har det. Jag behöver 20 meter.
Eller ta 30 meter. Ja, 30 borde räcka.
-Är det okej med mr Coulter? -Naturligtvis.
Hej.
-Vart ska han? -Han hjälper mig inreda.
-Det är redan inrett. -Åh, nej, Lee. Det här är bara början.
Föreställ dig det. Ett upphöjt skrivbord i mahogny.
Tjocka gardiner på vardera sidan.
Tre lampor som lyser på dig från ovan.
Ett kontor passande en kung.
Och exakt varför ska skrivbordet vara upphöjt?
Du är chefen, mannen som bestämmer, den orädde ledaren.
Skrivbordet är din scen.
Du talar med auktoritet när du ser ner på dem från ovan.
Jag gillar kontoret som det är.
Jag försöker bara blåsa lite liv i den här skabbiga gamla fängelsehålan.
-Var är min karta? -Vilken karta?
Vad menar du? Min karta. Kartan som hängde på väggen där.
-Den gamla saken? Den slängde jag. -Ursäkta?
Oroa dig inte. Jag har beställt en ny åt dig.
Du kommer älska den. I färg.
Rosemary, jag hade skrivit alla mina skördescheman på den kartan.
Det finns säkert nedskrivet någonstans. Åh, innan jag glömmer,
-jag gav Glen Butterfield ledigt idag. -Du... Vänta lite nu.
Vad menar du med att du gav honom ledigt?
Ja, självklart sade jag att det var din idé. Du är chefen.
Ibland undrar jag.
Han och hans fru hade ett hemskt gräl. Hon skrev det i ett brev till min kolumn.
Åh, hon var förkrossad, den stackars raringen.
De behöver eftermiddagen att bli sams. Du vill ju ha glad personal, inte sant?
Jo, det vill jag,
men om de inte är här, är de tekniskt sett inte personal, eller hur?
Åh, du är för rolig. Jag måste gå. Så mycket att göra.
Men jag kommer tillbaka med accessoarer. Det blir en fin prick över i:et.
Vad var det som hände?
Det är nästan lunch på caféet, så jag måste tillbaka.
-Du borde ta lite ledigt. -Jag måste jobba.
Till och med han där uppe tog ledigt på sjunde dagen.
-Han förtjänade det. -Det gör du med. Vi gör så här.
Jag kommer förbi efter middagen, så tar vi en promenad runt dammen.
En halvtimme. Så får vi en chans att prata.
Det tar inte en halvtimme att gå runt dammen.
Vi får gå långsamt.
Så, pastorn, hur går det med ms Abigail?
-Det har du inte med att göra. -Är hon rik?
Vad vill du, Jesse?
Gänget har samlats igen. Vi har ett jobb på gång. Vi behöver dig.
-Du är krutmannen. -Inte intresserad.
Kom igen, Matt. Det skulle ge så mycket pengar
att du inte behövde spela det här spelet längre.
Du kan resa var som helst.
Jag trivs där jag är, och med vad jag gör.
Bra. När vi är klara kan du åka tillbaka, gifta dig och skaffa nio barn.
-Du lyssnar inte. Jag har lagt av. -Man kan inte lägga av.
-Vill du göra Jake besviken? -Är det ett hot?
Ibland blir folk skadade.
Jag ber om ursäkt för middagen i finkan.
Det är tanken som räknas.
Jag vet. Men jag vill gottgöra dig.
-Hur? -Mellanmål i stallet?
Jack.
Ännu bättre, jag vet någonstans där vi kan äta middag när vi vill.
Ja. Abigails.
Nej.
-Elizabeths. -Huset?
Sedan i morse är det mitt.
Så, jag har sparat en del av min lärarlön medan jag bott hos Abigail,
och hyran här är inte så hög, så jag tänkte, varför inte?
Med Cody och Clara här, behöver Abigail utrymmet.
Nu när jag äntligen får lite lugn och ro, kan jag börja skriva igen.
Gamle Joe Craddock tog inte lika väl hand om det här stället som Abigail gjorde,
men det blir nog bra så småningom.
-Trasigt handtag och allt. -Men det är mitt trasiga handtag.
Clara, är mina blåbärsmuffins klara?
Jag vet att jag är tidig, men jag ska servera te vid sågen.
Jag ska hämta dem.
Cave Junction.
Det har jag hört om. Det var där diligensen blev rånad,
och Dotties man blev dödad. Åh, en sådan tragedi.
-Jobbar du med fallet? -Kanske, kanske inte.
Kan jag lita på dig, Rosemary?
Du har mitt ord. Jag säger inte ett pip.
Välsigne dig.
-Abigail. -Bill.
Vet du att kranen läcker?
-Ja. -Du måste laga den omedelbart.
Jag har gjort en lista på förbättringar.
-Du betalar hälften. -Det är inget fel på spisen.
Det är en tidsfråga innan den antikviteten går sönder.
Och när den gör det, ska jag köpa en ny.
Du köper en nu.
Innan du skriver på, vill jag lägga ett motbud.
Du har redan sagt att du inte har råd att köpa ut mig.
Nej, men vi kanske kan göra någon annan slags överenskommelse,
något som du skulle tjäna på.
Jag är idel öra.
Jag kan göra månatliga avbetalningar med ränta tills din del är betald.
-Det är mer än rättvist. -Jag är affärsman, mrs Stanton.
Tyvärr är du inte värd risken.
Jag kan köpa lack på affären, om du vill börja med golven.
Tack, men jag vill göra allt själv.
-Men låt mig flytta möblerna åt dig. -Det kan du få göra.
Tack.
-Elizabeth. -Hej.
Jag pratade just med Cody, och han sade att han hade fått kvarsittning.
Jag hade inget val. Han kom för sent för tredje gången den här veckan.
Han tränar baseboll före skolan. Han vill bara passa in.
-Han måste fortfarande komma i tid. -Pojkar, inte sant?
-De måste också komma i tid till skolan. -Det är mycket som är nytt för honom.
Abigail, det är inte bara sena ankomster.
Han är ouppmärksam, och han har inte lämnat in sina läxor.
Han tycker att det är tufft att börja skolan igen efter allt som har hänt.
Han får anstränga sig lite mer.
Du tycker att jag daltar med honom.
Jag tycker att du är överbeskyddande, och jag förstår varför.
Men jag tror inte att det hjälper honom.
Jaha, tack för din åsikt.
Vi vill alla Codys bästa, och du gör så gott du kan.
-Jag försöker bara hjälpa till. -Jag vet det.
Inte för att jag är förvånad.
Men jag trodde inte att det skulle gå så snabbt.
Du vet inte vad du ska tycka?
Jag gillar att hon är en självständig kvinna, men...
Har det här något att göra med huset som du vill bygga?
Kanske.
Ta det som ett bra tecken.
Hon vill rota sig här i Hope Valley.
Hon tar ett steg bort från Hamilton.
-Det är ett väldigt bra tecken. -Exakt.
Kvinnor vill göra platser till sina. De bygger bo.
-"Bygger bo"? -Bygger bo.
Du vet, idag flyttar Elizabeth in i sitt nya hus.
Efter ett tag kanske hon flyttar in i ditt.
Ha tålamod, och köp en fin inflyttningspresent.
Okej.
Så, vad tycker du?
Bygger bo.
Mina världsliga ägodelar.
Den är lycklig som reser lätt.
Jag har i alla fall ett skrivbord att skriva vid.
Något saknas.
Vad är det?
Det är en inflyttningspresent.
Är det en islåda? Det skulle jag behöva.
Öppna den bara.
Åh, Jack.
-Den är underbar. -Nu måste jag bara ge dig blommor.
Den är perfekt som den är.
Precis som du.
Jag har tänkt på det du sade om att flytta hit.
Och?
Jag måste åka hem och ordna upp en del saker.
Ta den tid du behöver.
Går allt som det ska, är jag tillbaka om en månad.
Jag finns här.
Henry, det är en sak som bekymrar mig.
-Har det med Bill att göra? -Nej.
Vi har skrivit på skilsmässopappren. Det är slut.
Men om Hope Valley ska bli mitt hem, måste jag be Abigail Stanton om ursäkt.
-Det var inte ditt fel. -Det var inte hennes heller.
Frank? Jag trodde vi skulle ta en promenad.
Ändrade planer.
-I morgon kanske? -Nej, det går inte i morgon.
-Söndag? -Söndag funkar inte.
Frank, jag är förvirrad. Du sade att du ville prata.
-Det får vänta. -Åh, jaha, jag...
Ursäkta att jag störde.
Till vårt vetenskapsprojekt ska vi plantera bönor i burkar,
och lära oss om fotosyntesen.
Eftersom det är ett grupprojekt, vill jag att ni alla väljer en partner.
Sätt igång. Två och två.
Emily, kan du dela ut bönorna? Tack.
Ms Thatcher, jag har ingen partner.
Du kan arbeta med Miles och Robert.
Alla har vänner utom jag.
Du är ny. Det tar tid att få vänner i en ny skola.
-Jag vill inte jobba med någon. -Du har inget val, Cody.
Alla ska delta. Kom här.
-Fann du något vid Cave Junction? -Knappt.
Hovavtryck, löshylsor.
Jakes gäng är misstänkta för rånet,
men det finns inte bevis nog för att arrestera honom.
-Jag kände på mig att det var Garrison. -Va? Känner du honom?
Jag har jagat honom förr.
Han dödade en god vän till mig vid ett bankrån för tio år sen.
Carl Benson, lämnade en änka och en 8-årig dotter efter sig.
-Och du arresterade honom inte? -Nej. Bristande bevisning.
Killen är expert på att sopa igen sina spår.
Han anlitar ett gäng när han behöver ett, och släpper dem därefter.
De har setts i närheten av Albert Hills. De kan vara på väg västerut.
Jag hjälper till med patrullering. Vi måste vara försiktiga.
Så du tackar nej till Pinkertons?
Garrison-gänget ska inte få komma i närheten av Hope Valley.
-Hej, Cody. -Jag hatar skolan. Jag går inte dit igen.
Berätta vad som har hänt.
Ingen gillar mig. Jag har inga vänner.
Cody, du har inte gått där så länge. Du måste ge det lite tid.
När vi var ensamma, hade jag i alla fall Becky.
Hjärtat, jag vet att du saknar din syster,
men just nu måste hon vara hos läkarna i Union City.
-De hjälper henne att bli frisk. -Får jag hälsa på när hon mår bättre?
Självklart får du det.
Tills dess finns det andra sätt att visa att man bryr sig om någon.
-Hur då? -Man kan skriva ett brev.
Berätta allt sådant som du skulle ha berättat om hon var här.
Hjälper du mig?
Det är klart att jag gör.
-Hallå. -Dottie.
Trevligt att se dig ute. Tvingar borgmästaren dig att jobba redan?
Nej. Han bad mig ta ledigt resten av veckan.
-Det var trevligt av honom. -Han är inte bara elak.
-Du känner honom inte som jag. -Jag känner honom tillräckligt.
Han kunde ha sparkat mig när han var pank. Men icke.
Tro mig. Henry Gowen har andra sidor.
Vem är mannen han pratar med?
Alan Humphries. Han ska köpa Henrys del av caféet.
Det visste jag inte. Vet du något om honom?
Inte så mycket.
Men jag tror att Abigail kommer att sakna att ha Henry Gowen som partner.
Jag har en rolig skrivuppgift till er.
Minnen
Tänk på ett minne. Något från ert förflutna.
Det kan vara lyckligt eller sorgligt. Roligt eller läskigt.
Det kan vara ett minne ni gillar.
-Ja, Emily? -Kan jag skriva om höstskörden?
Mamma låter mig välja den största pumpan som vi skär till en lykta.
Det är ett underbart minne.
Cody, har du något favoritminne?
-Det är dumt. -Nej, det är det inte.
Okej, min pappa brukade säga att vi var soldater i Ljusbrigaden.
Han har rätt. Det är dumt.
-Robert. -Ta tillbaka det.
Nu räcker det, pojkar.
Be varandra om ursäkt.
-Förlåt. -Förlåt.
Det var allt för idag.
Jag samlar in skrivuppgifterna i morgon. Slut för idag.
Cody?
Du är inte i knipa.
Berätta resten av historien om din pappa och Ljusbrigaden.
Vi brukade rida hästar.
Jag lyssnar.
Han brukade säga: "Hedra landet och staden, hedra Ljusbrigaden".
Jag tänkte, eftersom du inte lämnade in uppsatsen om Marco Polo,
kanske du vill skriva om "Ljusbrigaden" istället?
Vad säger du om det?
-Okej. -Okej.
-Till dig. -Åh, Jesse, så vackra.
Jag är glad att du gillar dem, för jag tänkte be om en tjänst.
-Vilken slags tjänst. -Jag försöker lära mig hitta.
Jag undrar om du kan visa mig var klädaffären är.
-Träffades vi inte där igår? -Just det.
-Smeden, då? -Runt hörnet från klädaffären.
Bra ställe.
Vad fina. Vad firar vi?
Jag undrade om Clara ville ta en promenad med mig.
Jag måste stanna och hjälpa Abigail.
Det ser ganska lugnt ut. Klarar du dig utan henne?
Jag är bara borta en timme. Jag lovar.
Ma'am.
Och viktigast av allt, scenen.
Sex meter, gott om plats i kulissen, och en catwalk med elbelysning.
Va? Bara sex meter? Det är knappt plats nog för Macbeth att dö på.
Ju mindre scen, desto större plats tar du.
Sant.
Jag har ändrat mig. Teatern är perfekt. Precis rätt storlek.
Så ska det låta.
Jag kan knappt vänta till premiären.
Jag ska tillägna dig mitt första uppträdande.
Vad har jag gjort för att förtjäna det?
Du för in kultur i vår lilla by.
Du kommer gå till historien som en konstens skyddspatron.
"Patron". Bara patron, va?
Lee, du får mina drömmar att gå i uppfyllelse.
Ingen har gjort något sådant för mig förut.
Ingen har någonsin känt som jag känner för dig.
Man ser inte sådan här natur där jag kommer från.
Du har inte sagt var det är.
En liten stad österut.
Familjen har en gård där, inte mycket att berätta.
Så, du reste västerut i hopp om ära och rikedom?
Har du hört den förut?
Jag ska ställa en djärv fråga innan jag gör bort mig ännu mer.
-Ska jag vara orolig? -Nej, inte alls.
Jag undrar bara om det finns några andra
stiliga, charmiga gentlemän som ger dig blommor på jobbet?
Jag kan glädja dig med att du var den första.
Du har en bra arm, men du behöver bättre grepp.
Ser du? Försök nu.
Så där, ja.
Tack, mister.
Kasta så där, så lägger de snart märke till dig.
Hallå.
Vilken syn.
På något sätt har jag lyckats göra sprickan värre än någonsin.
Omöjligt. Den har alltid sett ut så där.
Jag har saknat det här stället.
Du har många fina minnen härifrån.
Det har jag. Men det ser annorlunda ut.
Mr Craddock verkade inte bry sig så mycket om det yttre.
Tydligen inte. Vad är nästa punkt på listan?
Åh, en islåda, laga dörrhandtaget, rensa skorsten, och ett nytt lager färg.
Japp, jag är nästan klar.
Jag kan väl hjälpa dig? Vi kan ha målarfest.
-Det vore mysigt. -Jag tar med Cody.
-Hur går det för honom? -Bra.
Jag sade åt honom att skriva klart uppsatsen innan han gick ut.
-Han bättrar sig. -Jag önskar någon annan kunde bättra sig.
Frank?
Jag trodde att något började hända mellan oss, men icke.
-Du börjar få känslor för honom. -Kanske mer än jag borde.
-Muffins? -Gärna.
Direkt från ugnen. De är så... Ja, de är goda.
Blåbär.
Jag ska vara ärlig, Lee, det blir dyrare än jag trodde.
Och då har du ändå fått rabatt för att vi är vänner.
Men huset du pratar om är inte direkt ett ruckel.
Tro mig, det kommer att vara värt varenda öre.
Okej. Jag hörde att arkitekten är klar med ritningen av Rosemarys teater.
Hope Valleys teater. Men säg inget till henne.
Okej. Men det är ett stort projekt att ta sig an
samtidigt som du försöker dubbla verksamheten.
Ja, men du känner mig. Jag gillar stora projekt.
Vi ses, Jack.
Slagsmål.
Hallå, vad är det som pågår? Upp med er.
Vad håller ni på med?
-Han började. -Lögnare. Det var han.
Okej. Robert, gå hem.
Resten också. Iväg med er.
-Berätta vad som hände. -Han kallade mig föräldralös.
-Så du slog honom? -Ska du berätta för mrs Stanton?
Det borde jag.
Men vet du vad? Gå hem och gör klart dina läxor.
-Ingen behöver få veta. -Lovar du att inget säga?
Ja, grabben, jag lovar.
Cody, inga fler slagsmål.
Elizabeth Thatcher, har man sett? Du ser så händig ut.
Händig och lite överväldigad.
Jag visste inte att det var så mycket jobb med ett hus.
-Spisen, golven, måleriet. -Jag trodde du skulle be Jack om hjälp.
Han erbjöd sig, men jag vill göra allt själv.
Män är underliga typer. De vill känna sig behövda och viktiga.
Jag får brev om det hela tiden.
Ja, men om jag låter Jack göra allt, vad lär jag mig då?
Hur man ger honom verktyg medan han jobbar?
Elizabeth. Det är enkelt. Ge honom nåt annat att göra.
Som jag säger till läsarna: "Håll honom sysselsatt, så han inte får fnatt".
Frank, vi måste prata.
-Jag kan inte just nu. -Okej, så lyssna då.
Jag vet att du döljer något för mig.
Och vad det än är, hur illa det än är, så har jag sett värre.
Och en sak vet jag, man klarar det inte själv.
Så när du är redo, finns jag här.
Du behöver inte göra det ensam. Du har någon att luta dig mot.
Jag hoppas att du minns det när tiden är inne.
Nu har du ved för två vintrar.
Skönt att veta att jag kan hålla mig varm.
Det finns andra sätt att värma sig på.
En kamin? En lägereld?
Eller kanske en filt?
Det var inte riktigt vad jag tänkte på.
Ska jag fortsätta gissa, eller tänker du hämta mer ved?
Nej, jag har travat resten på baksidan.
Är du säker på att du inte behöver hjälp med något annat?
Faktiskt så vill jag be dig om en tjänst.
Vad som helst.
Det finns en stor spindel bakom sängen där uppe.
Tror du att du kan fånga den och släppa ut den?
-Spindel? -Kanske en hel familj.
Två, eller till och med tre.
Och du vet hur mycket jag hatar spindlar.
Det vet jag.
"Håll honom sysselsatt så han inte får fnatt". Jag läser också kolumnen.
Letar du efter den här?
Jag...
Jag jävlas bara med dig.
-Vad vill du, Sonny? -Jake bad mig fråga hur det går.
Han vill veta om du gör framsteg med Matt.
Säg till Jake att jag gör mitt bästa.
Du kan väl säga det själv?
Guldtåget kommer snart att passera Albert Hills.
Ticktack.
-Jag löser det. -Ja. Det hoppas jag.
Du lovade mig Matt Landry. Jag gillar inte när folk bryter sina löften.
-Bill, Vad gör du här? -Lagar frukost.
-Med min panna och mina ägg? -Faktiskt med vår panna och våra ägg.
-Ursäkta? -Jag är din nya partner.
Jag köpte Gowens del av caféet.
-Du gjorde vad? -Jag letar alltid efter bra investeringar.
Hans halva var till salu, så jag köpte den.
Utan att fråga mig först.
Jag vill inte bråka, Abigail. Jag är bara en smart investerare.
Jag vet inte. Det är lite mycket. Jag måste tänka på saken.
Ja, men jag verkar vara ditt bästa alternativ.
-Verkligen? -Jag tänker inte ge dig
en lista på saker du måste fixa, som Humphries.
Det tog mig tio minuter att få igång spisen,
så, tro mig, jag har inget intresse
av att lägga mig i din dagliga verksamhet.
-Så, du blir en tyst partner? -På alla sätt.
Vet du, jag tror att jag kommer gilla att äga det här stället
lika mycket som jag gillar att äta här.
Så...
Allt väl... partner?
Okej, du ska få något innan du åker.
Vad är det här?
Henry, den är så vacker.
Minns du vad du sade till mig första gången vi träffades?
Du åt lunch med några vänner
på restaurangen mitt emot gruvkontoret. Det var min första arbetsdag.
Och du släntrade över i din nya kostym och blänkande, svarta skor,
och frågade: "Råkar du veta vad klockan är?"
Och du pekade på klocktornet bakom mig.
Det var elakt av mig.
Kanske, men du...
Från och med nu, var du än går, vet du alltid vad klockan är.
-Tack, Henry. -Ingen orsak.
-Skynda dig tillbaka. -Okej.
-Behöver du något annat? -Det här blir bra.
Bara lite varor till mr Coulters kontor. Sätter du upp det på hans konto?
Jag är ledsen, men det jag kan inte.
-Kan inte? Varför? -Mr Coulters konto är inte betalt.
Inte betalt? Det måste vara ett misstag.
Jag beklagar, men min far sade att jag inte får ge mer kredit.
Så underligt. Jag undrar varför Lee inget sagt.
-Strunt samma. Jag betalar kontant. -Okej.
-Hallå? -Hej.
-Vi har med oss mer färg. -Precis i rättan tid.
-Cody, vill du hjälpa oss? -Nej.
Cody, lägg ifrån dig bollen och hjälp ms Thatcher, är du snäll.
-Här, Cody. Du kan använda den här. -Nej, tack.
När han fått på sig handsken, upphör världen att existera.
Män och sport, jag kommer aldrig att förstå det.
Okej, Cody.
Berätta om din uppsats om "Ljusbrigaden".
Åh, jag älskar den dikten.
Det är en av mina favoriter.
Jag har inte börjat.
Den ska ju vara klar i morgon.
Cody, sluta med det där.
Han skriver den när vi kommer hem, jag lovar.
-Du, Jack, fånga. -Nej.
Cody, vad sade jag?
Ta nu kvasten och städa upp i den här röran.
Jag behöver inte lyssna på dig.
-Jo, det behöver du. -Gör som du blir tillsagd.
-Du är inte min far. -Cody.
Abigail, jag fixar det.
-Okej. Stopp. -Släpp mig.
-Nej. -Jag hatar dig. Jag hatar alla.
Nej, du hatar inte mig. Du hatar inte någon av oss.
Du är upprörd. Du saknar din pappa.
Därför vill du inte skriva din uppsats, och hamnar i slagsmål.
För att det gör ont att tänka på honom. Det gör ont att vara ensam.
Det gör ont när de man älskar inte kan trösta en.
-Du vet ingenting. -Jo, det gör jag.
Jag har också förlorat min pappa.
Det känns som om någon stulit något från en.
Som ett enormt tomrum inom en.
Men en dag kommer den känslan som du har nu...
Den känslan kommer att försvinna.
Jag lovar.
Det är inte rättvist.
Nej, det är inte alls rättvist.
Men bara för att dina föräldrar är borta, betyder det inte att de inte är med dig.
Du har dem här inne...
...hela tiden, varje dag.
Okej?
Jag kan inte beskriva hur det känns att ha ett eget hem.
Att undervisa kommer alltid först, men nu när jag kommit i ordning,
kan jag äntligen ägna mig åt att skriva.
Jag vill fånga känslan hos denna speciella plats,
av kärlek och omtanke, så att jag kan dela den med världen.
Det finns ingen plats på jorden som Hope Valley,
men jag saknar dig och mor väldigt mycket.
Med kärlek och lyckönskningar från er hängivna dotter, Elizabeth.
"Hedra landet och staden.
-Hedra Ljusbrigaden". -"Hedra Ljusbrigaden".
Är det för tidigt att vara optimistisk?
Det kommer bra och dåliga dagar.
Du har rätt, men det är en bra början.
Det du gör för Cody, Abigail...
Det påminner mig om det jag beundrar mest hos dig.
-Vad är det? -Du ger aldrig upp på folk.
Åh, Elizabeth. Du är en sådan god vän. Jag kommer sakna att ha dig i huset.
Jag bor längre ner på gatan, och vi ses varje dag.
-Lovar du? -Jag lovar.
Vad är det där?
EFTERLYST, 500 DOLLAR MATT LANDRY
Det är Frank.
Undertexter: Caroline Ahlbäck