Tidligere på When Calls the Heart:
-Hvorfor vil Garrison ha deg tilbake? -Han planlegger et ran.
Han drepte en venn av meg. Etterlot seg en enke og datter.
-Jeg trenger ikke å lytte! -Gjør som vi sier.
Du er ikke min far!
Du sa jeg kunne lene meg på deg.
Jeg må tenke meg om.
I de årene Hope Valley har vært mitt hjem
har det blitt så mye mer enn det. Byen er min inspirasjon.
Endelig har jeg funnet kjernen i historien som jeg vil dele om dette flotte stedet.
Det handler om kjærligheten og samfunnsånden her,
hvor ingen dømmes for sin fortid,
hvor man kan finne frelse,
selv om det virker umulig.
Jeg har begynnelsen og midten klar, nå mangler jeg bare slutten.
Har du en idé til din første historie?
Jeg tror det.
Jeg skulle ønske jeg kunne skrive.
-Du er så flink. -Det er du nødt til å si.
Fordi du er min flinke venn.
Og din nysgjerrige venn. Så, du og Frank?
Meg og Frank.
Å?
Frank er en flott pastor, og jeg er glad byen vil ha ham er.
Men du er redd.
Jeg vil ikke bli involvert i hemmeligheter.
Det var før.
-Greit nok. -Hva snakker dere om?
-Voksensaker, ikke noe gøy. -Hvorfor har du ikke kledd deg?
Jeg er sulten.
Kle på deg først.
Du må velge skjorte for meg.
Du er gammel nok til å velge klær selv.
Jeg kan hjelpe deg.
Du må gjøre det.
Jeg kommer straks.
Kom igjen, unge mann.
-Så tidlig du drar. -Det er en lang reise.
Jeg vil fortelle Bensons enke at vi har noe på Garrison.
Vi har flere patruljer i området, ingen har sett dem.
Ingen tegn til Jesse.
Garrison er der ute. Han trenger Frank.
-Han gir ikke bare opp. -Ikke vi heller.
Jeg har en kunngjøring.
Denne uken skal vi holde en stavekonkurranse.
En vanlig stavekonkurranse?
Nei, noe bedre, Robert,
fordi i denne konkurransen
skal dere ikke konkurrere mot hverandre, men mot dere selv.
Hva betyr det?
Det betyr at alle som lærer alle ordene på tavla,
og får alt rett på prøven,
mottar...
...et av disse...
...med deres navn.
Så få noen til å hjelpe dere å øve etter skolen.
Ok, dere kan ta friminutt.
-Jeg skal få hjelp av mamma. -Miss Abigail skal hjelpe meg.
-Hun er ikke din mor. -Hva så? Hun kan jo hjelpe.
-Det er ikke det samme. -Jo.
Du er ikke familien hennes.
Miss Abigail er ikke like glad i deg som mamma er glad i meg.
Miss Thatcher.
Mr. Barrett, hva gjør du her?
-Jeg ser etter konstabelen. -Han patruljerer tror jeg. Hva er galt?
Det har skjedd en ulykke på sagbruket. Det er Mr. Coulter.
Jeg gjorde alt du sa. Det funket bare ikke.
Kanskje jeg sendte feil mann.
Alle i dalen så den plakaten.
-Men de nektet å sende ham bort. -Hva nå?
Hvis ikke vi kan få tak i Matt så bør vi bare dra videre.
Gå hver til vårt.
Du, Lucky,
vis Jesse hva vi gjør når noen drar før jeg sier at de får lov.
Du blir her. Forstått?
Du blør ikke lenger, men du må sy.
Nei, jeg må tilbake på jobb.
Du kan ikke stå på foten engang.
Jo, hvis du syr såret for meg.
For å være ærlig er dette mer enn jeg kan klare.
Men hvis jeg spør etter dr. Burns så kommer han i kveld.
Kan jeg gå hjem?
Du bør nok bli her i byen til legen kommer, ok?
Ok, da er det du som har ansvar, Wade.
-Prøv å møte fristene våre. -Ja, sir.
Vi har ikke hilst.
Jeg er Mr. Coulters nye oppsynsmann.
-Hei. -Lee, jeg kom med en gang.
Hva skjedde?
En vaier på vinsjen...
En vaier røyk og fløy over foten min, men det går fint.
Ikke tenk på en ting. Jeg blir ved din side helt til du er på...
...benet igjen.
Det går fint. Du trenger ikke å bli her.
Men jeg har lyst.
Takk, jeg setter pris på det, men jeg trenger hvile.
Ja, å hvile er det beste du kan gjøre til legen kommer.
La meg banke puten din.
Sånn.
-Ok. -Å, en til.
Ok. Forsiktig.
Skal du bare sitte der og se på at jeg sover?
Du er helt trygg så lenge jeg er her.
Jeg skal være stille som en mus.
Bare...
Jeg skal sove.
Ja, greit.
Unnskyld?
Er du Lucy Benson?
Ja.
Jeg heter Bill Avery.
Jeg var venner med din far.
Er moren din her?
Min mor har gått bort.
-Noen få år etter faren min ble drept. -Beklager, det visste jeg ikke.
Det ser ut som du har ridd langt. Kan jeg by deg litt te?
Ja, takk, så snilt av deg.
Ingen problem.
Er du her for å hente Cody?
Han liker å bli hentet av meg.
Klandrer ham ikke.
Jeg skulle ønske jeg ikke måtte haste tilbake.
Du jobber for hardt. Du trenger å more deg litt.
Jeg har det gøy.
Har du spilt darts?
For lenge siden.
At ikke du og jeg ser hvor mye du husker i kveld?
Jeg har lyst, men...
Fortiden min plager deg, hva?
Hvem jeg var og den jeg er nå.
Det ville være løgn å benekte det.
Synes du det er ubehagelig å være med noen som meg?
Det er ikke det...
Jeg vil ikke presse deg til å gjøre noe du ikke er interessert i.
Du gjør ikke det. Vi kan spille darts.
Jeg elsker darts. Når skal vi spille?
Du og jeg kan spille en annen dag.
Vi skal jo ha spagetti i kveld.
Vi har en stavekonkurranse.
Jeg trenger hjelp til å lære ordene.
Jeg kan hjelpe deg, Cody,
og jeg kan lage en stor bolle med spagetti til deg.
Du og Frank kan kose dere, fordi det skal vi også.
Kom, Cody.
Vær så god.
-Takk. -Vær forsiktig.
Du smiler som din mor.
Hun ble...
Hun ble aldri den samme etter pappa døde.
Å se min far bli skutt under det ranet,
det ble for mye for henne.
Jeg er her fordi...
...vi aldri klarte å finne noen som din mor kunne identifisere.
Før nå.
Du har funnet ham...
...som drepte pappa?
Jeg tror det.
Han heter Jake Garrison.
Vi tror han gjemmer seg i fjellene, øst for Hope Valley.
Men, Mr. Avery,
uten et vitne som min mor, så kan du ikke...
Lucy.
Jeg lover deg.
Jeg skal personlig se til at Jake Garrison betaler for dette,
på den ene eller andre måten.
Tusen takk.
Hva med denne?
Skal du på stevnemøte eller i begravelse? Bruk denne.
Jeg vet ikke om dette er så lurt.
Tro meg. Den er kjempefin.
Jeg mener kvelden.
Å pynte meg, å gå fra Cody.
Ikke tenk på Cody. Han klarer seg.
Jeg vet det, men går vi for fort frem?
-Se hva som skjedde med Bill. -Ulike menn, ulike situasjoner.
Jeg er ikke så sikker.
Jeg trodde jeg kjente Bill, og hva vet jeg egentlig om Frank?
Det er derfor du skal tilbringe tid med ham, for å bli kjent.
Cody.
Er ikke Miss Abigails kjole pen?
Jo, kanskje.
Jeg blir ikke borte lenge, og det blir gøy hos Miss Thatcher.
-Det blir det ikke. -Joda.
Vi skal øve på ordene og spise spagetti med kjøttboller,
du kan kaste ball med konstabel Thornton.
-Vil du ikke øve på kasteteknikken din? -Jeg vil heller være med Miss Abigail.
Vi skal øve på ordene dine i morgen, jeg lover.
Og... jeg kan bake en pai til deg.
Han pleier ikke å være slik.
Det kommer til å gå fint.
Du og denne kjolen.
-Hvordan går det med Mr. Coulter? -Bedre så snart legen kommer.
Si meg... har du vurdert å gjenåpne sykehuset?
Teknisk tilhører det ennå gruveselskapet.
Du kan vel ordne noe. En voksende by trenger en lege.
Jeg skal tenke over det. Det er ingen dårlig idé.
La meg hjelpe deg.
-Jack. -Faith.
Så godt å se deg.
Jeg håpet at jeg ville støte på deg, men ikke så raskt.
-Hva gjør du her? -Jeg bor i Union City nå.
Jeg jobber for dr. Burns. Han sendte meg.
Dette er borgermesteren vår, Henry Gowen.
Sykesøster Faith Carter.
Så dere kjenner hverandre?
Ja, fra Hamilton da jeg pleiet broren hans.
-Hyggelig, Miss Carter. -Takk, det samme.
Farvel.
Jeg må ikke la pasienten vente.
Jeg må sette fra meg vesken og vaske meg litt.
Hvor er hotellet?
Jeg kan følge deg.
-Du flyttet til Union City? -Ja.
Jeg ble forlovet med en bankmann som bor der.
Så flott. Gratulerer.
Jack. Du trodde ikke at jeg kom helt hit for å treffe deg?
Nei, selvsagt ikke.
Jeg håper ikke det,
fordi jeg var redd det ville se slik ut. Ikke tro...
Nei, langt ifra.
Bra.
Hva med deg? Ble Elizabeth Thatcher værende i Hamilton?
Nei. Hun er her.
Så du er også forlovet?
Vi tar det sakte.
Så lurt.
Jeg vet dere hadde ting å bli enige om.
Det ligger bak oss.
Så bra.
Jeg håper det ikke er pinlig mellom oss.
Jeg likte å være med deg i Hamilton, og jeg vil at vi skal være venner.
Det er klart vi er venner.
Det betyr mye for meg.
Hvis du får problemer med forsendingen...
Jeg har det under kontroll.
Det eneste Abigail hadde igjen var tomatsuppe.
Den er ikke på langt nær så god som min, men...
Jeg la til litt salt.
Jeg er ikke sulten.
-Hei. -Hjelpen har kommet.
Dette er Faith Carter. Hun er sykepleier.
Sykepleier? Hvor er dr. Burns?
Han var opptatt, så han sendte meg.
-Jeg håper det går fint. -Vi har vel ikke noe valg.
Ser slik ut.
Jeg spilte en sykepleier
på teateret.
En gang behandlet jeg en skuespillerinne for øyekatarr.
Ser ut som du er i gode hender. Jeg stopper innom senere.
Takk, Jack.
Sykesøster Carter,
jeg er redd pasienten ikke har vært samarbeidsvillig.
Ikke?
Jeg får ham ikke til å spise.
Jeg er jo ikke er sulten.
Og jeg sier at et sunt kosthold gjør deg raskere frisk.
Som du sikkert vet.
Ja, men jeg er mer opptatt av å rense og sy såret.
Konstabel Thornton gjorde det allerede. Han er opplært i førstehjelp.
Ja, men det skader ikke å være nøye.
Bare la henne gjøre jobben sin.
-Ok? -Lee, du må spare på kreftene.
Ikke si noe.
Hva er klokken til?
Det var min idé. I tilfelle noe haster.
Hvis ikke jeg er her.
Kan du høre den i andre enden av gangen?
-Den er ganske liten. -Jeg vet ikke.
Han har ikke brukt den.
At ikke vi tester den? Bare for å være sikre?
Så lurt. Lee,
når jeg forlater rommet må du bruke klokken.
-Hvis du sier det så. -Ok.
Jeg venter.
Bare et øyeblikk.
La oss ta en titt på foten din.
Pastor.
Jeg har ikke hørt fra Jesse, ikke spør igjen.
Garrison drepte en av mine beste venner
og jeg støttet deg da folk flest ville bli kvitt deg.
Så slik jeg ser det, kan jeg spørre om hva jeg vil.
Så sant vi holder oss til Garrison, ja.
Si at Jesse ikke tar Garrison med hit for å hente deg.
-Jesse kommer ikke hit om han er smart. -Han virket ikke så glup.
Han har hatt det tøft.
Han mistet begge foreldrene som liten.
Han loffet litt før Garrison tok ham inn. Han er en real ung mann.
Lucy Benson vokste opp uten far på grunn av Garrison,
så jeg skal ikke vende det andre kinnet til.
Han var ikke involvert i det. Som jeg har sagt, han er ingen morder.
Høres ut som du bryr deg om ham.
Tja, han pleide å se opp til meg, av helt feil grunner.
Jesse er gammel nok til å bestemme selv. Jeg bare ber om at velger riktig.
Si ifra om du ser ham.
Jeg trenger litt jod, om du har det.
Du har flaks.
Det blir to dollar.
Mr. Coulter sa jeg kunne sette det på hans konto.
Hva sa du at du het?
-Faith Carter. -Ok.
Faith Carter fra Hamilton?
Du er nok Elizabeth Thatcher. Så hyggelig å endelig møte deg.
-Jeg har hørt så mye om deg. -Samme her.
Så hva gjør du i Hope Valley?
Jeg pleier Mr. Coulter. Legen var opptatt så han sendte meg.
Helt fra Hamilton?
Nei, jeg jobber på sykehuset i Union City.
Hvorfor Union City?
Forloveden min bor der. Han jobber i en bank.
Du har en forlovede.
-Så flott. Gratulerer. -Takk.
Jack har fortalt meg så mye om deg.
-Det føles som om jeg kjenner deg. -Så herlig du er.
Jeg må tilbake til pasienten.
-Jeg håper vi kan bli bedre kjent. -Det blir vi nok.
Flott.
-Ha det. -Ha det.
-Hvordan ser det ut? -Perfekt.
-Hei. Jeg forstyrrer vel ikke? -Nei, Jack, dette er min nye nabo.
-Ja, selvsagt. Wade Barrett. -Hei.
Wade hang det bildet for meg.
Godt å se deg igjen, konstabel.
-Ma'am. -Takk.
Jeg kunne hengt det for deg.
Jeg vet det, men jeg nevnte det for Wade og han tilbød.
-Hvor er Cody? -Han er utenfor og leker med Rip
og han er i dårlig humør.
Han ville bli hos Abigail for å øve med henne.
Han vil ha det diplomet.
-Kan du dekke bordet? -Ja.
Så... jeg traff Faith Carter i dag.
-Gjorde du? Du traff henne? -Hun er veldig pen.
Hun er en flink sykepleier.
Det er hun nok.
Jeg hadde ingenting med hennes ankomst her å gjøre.
Det vil jeg tro,
men jeg tror jeg trenger noe mer overbevisende enn bare ord.
Mer overbevisende?
Som hva da?
Er maten klar?
Straks.
Vask hendene dine først.
Holdes den slik?
Ja, nesten. Bare...
Bare... Ja, sånn, to fingre der. Bare, slapp av litt.
-Ok. -Ta det rolig.
Skikkelig løst. Ok?
-Ok, vi prøver. -Få se.
Ok, ikke verst.
Prøv igjen, bare...
Jøss, det kaller jeg begynnerflaks.
Jeg sa aldri at jeg var en begynner.
Du kunne ikke holde pilen engang.
Jeg hadde glemt det.
-Har jeg nettopp blitt lurt? -Jeg vet ikke.
Har du?
Det er visst ikke bare jeg som har hemmeligheter.
Litt mystikk kan være positivt.
Hva mer holder du skjult?
Du får vente og se.
Greit.
Det er ikke slik Miss Abigail lager spagetti.
Det er hennes oppskrift.
Men hun blander det ikke sammen.
Men det smaker likt.
Jeg er ikke sulten lenger.
Vel...
Jeg er ingen lege,
men jeg tror det er fordi du har en latterkrampe fanget i magen.
-Det har jeg ikke. -Bra.
Fordi, hva enn du gjør, så må du ikke smile.
Fordi det er ingenting å smile av her.
Ingenting å le av,
ikke noe morsomt.
I det hele tatt.
-Ikke sant, Jack? -Det stemmer.
Lytt til Miss Thatcher.
Det er absolutt...
...ingenting å le av.
Faktisk er latter helt forbudt.
Kan jeg prøve?
Jeg er kanskje litt sulten.
Jeg husker ikke sist jeg ble så rundlurt.
-Du er vel ikke sint? -Sint? Jeg er imponert.
Jeg koste meg i kveld.
Jeg også.
God natt.
Så sen du er.
Angår det deg?
Vi har hatt en god måned.
En voksende by er bra for kafeen, det skal være sikkert.
Spørsmålet er, vet du hva som er bra for deg?
Hvis du har noe å si, så si det.
Greit.
Jeg er bekymret for deg og Frank.
Jeg ser ikke hvordan det angår deg.
Kanskje ikke, men jeg har lov til å bekymre meg.
Frank var ikke stolt over fortiden sin, men han tok ansvar, foran alle.
Uansett, det er mange farlige folk som er ute etter ham.
Da trenger han oss nå mer enn før.
Det er ingen her.
Jeg sa at jeg var bekymret for situasjonen,
men alle ville late som om alt var i orden.
Og nå står vi her.
Hva forslår du?
Ikke overreager.
-Ingen ble skadet. -Foreløpig.
Garrison vil ha meg.
Jeg skal finne ham og sette en stopper for dette.
Da blir du drept.
Han kommer ikke til å godta et nei.
At ikke vi væpner noen menn og overfaller ham?
Hvis vi sender folk ut etter fredløse kommer uskyldige til å dø.
Hør på meg.
Hvis Garrison ville skade noen her så hadde han gjort det allerede.
Det han vil,
og tydeligvis har klart,
er å vende oss mot hverandre.
Garrison vil ha Frank med seg. Det er det hele.
Jeg nekter å la det skje.
Jeg nekter å la noe skje med Hope Valley.
Og du er ikke alene.
Hvis de kommer, så står vi klare. Vi kan holde øye med gatene.
-Jeg tar første vakt. -Så sant det er alt du gjør.
Det gjelder dere alle.
Hvis dere ser noe mistenksomt kommer dere rett til meg, eller Bill.
Forstår dere?
Bra.
Du burde holde deg unna Abigail.
Iallfall til dette er over.
-Iallfall? -Du vet hva jeg mener.
Ja, det gjør jeg.
Dette handler om Abigails trygghet.
Garrison holder seg unna henne om du gjør det samme.
Du har rett. Jeg skal holde meg unna.
Frem til Garrison blir arrestert.
-Fikk du deg litt søvn? -Litt, men det var ikke lett.
Det er greit å være redd.
Hvis jeg er redd, da vinner de, og jeg nekter å la dem vinne.
Steng i det minste kafeen et par dager.
-Jeg kan ikke. -Eller vil du ikke?
Litt av begge deler.
Men tror du Cody kan bo hos deg til dette er over?
Selvsagt.
Ikke vær redd, Miss Abigail. Jeg skal passe på deg.
Jeg vet det, vennen,
men du må bo hos Miss Thatcher enn så lenge.
Trenger du meg ikke her?
Cody, jeg trenger å vite at du er trygg og du må øve til stave-diplomet.
Kom, så går vi og pakker.
Clara.
Jesse.
Du skremte meg.
Det var ikke meningen.
Hva gjør du her?
Jeg kom for å si
at du må advare Frank.
Garrison kommer. Hvis ikke han blir med så dreper de ham.
-Si det til konstabelen. -Nei, jeg må gå.
Du kan ikke rømme for alltid.
Hvis Jake finner meg dreper han meg.
Da må du bli her og slåss,
ellers må du se deg over skuldra så lenge du lever.
Du kan starte et nytt liv her.
Jeg vet ikke.
Du kan gjøre som Matt Landry.
Han er bedre enn meg.
Det tror jeg ikke.
Jeg har tro på deg.
Nå må du tro på deg selv.
Vennen din trenger deg.
Skal du late ham i stikken?
Hvordan har han det?
Foten ble betent, men han vil klare seg.
Jeg ga ham noe mot smerten.
Vi hadde visst en dårlig start, du og jeg, og jeg beklager.
Ikke tenk på det. Det er ikke lett når de man er glad i lider.
Jeg mente ikke å forklare deg jobben din.
Jeg skylder deg en unnskyldning for det med klokken.
-Nei, da. Det var nok velfortjent. -Det var det ikke.
Kanskje bare litt.
Takk for at du passet på ham.
Det er jobben min.
Å, Lee.
Jeg er så glad for at det ordner seg.
Men du skremte vannet av meg, din ufølsomme mann.
Da jeg hørte om ulykken...
...visste jeg ikke hva...
Jeg kunne ikke se for meg livet mitt uten deg.
Og det skremmer meg enda mer.
Det jeg prøver å si er...
...ikke våg deg å bli skadet...
...og ikke våg deg...
...å forlate meg.
Det er lenge siden jeg har vært i kirka.
Ting kunne vært annerledes om du hadde gått oftere i kirka.
Godt å se dere, gutter.
Dette er ikke et vennetreff, men det skjønte du vel.
Det kommer et tog med gull....
...og vi trenger hjelp.
Ellers takk.
Du bør ombestemme deg,
fordi jeg ville ikke skade folk, men jeg kan,
og jeg skal begynne med damen din.
Rører du Abigail så dreper jeg deg.
Kanskje jeg ikke dreper henne, kanskje jeg tar henne med oss.
Greit, Jake.
Du vinner.
Det gjør jeg alltid.
Løft ham.
Stopp.
Ikke gjør det.
Frank!
-Har du kontroll? -Ja.
Jeg bommer ikke herfra.
Kjenner jeg deg?
Jeg er Carl Bensons kamerat.
Han ble drept i et bankran. Sier de.
Du drepte ham,
i tillegg til Silas Ramsey, og gud vet hvem andre.
Du har ikke bevis.
Det skal jeg finne.
Kanskje ikke du vil si noe, men en kompisene dine gjør nok det.
Vennen din?
Han døde på kne, mens han tryglet.
Han tryglet vel ikke nok.
Du får ikke sjansen til å trygle.
Ikke gjør det!
Jeg vet hva du føler, men du kan ikke skyte ham i kaldt blod.
Jo, bare se.
Bill,
han skal få sin straff, tro meg.
Hvis du trekker av så må du i fengsel.
Legg fra deg våpenet.
Takk, Clara.
Miss Abigail.
-Jeg var bekymret for deg. -Jeg sa jo at det gikk fint.
Jeg kan følge deg til skolen.
Stavekonkurransen er i dag.
Vi kan øve på veien.
Så det er over med Garrison og Frank?
-Endelig. -Går det bra med deg?
Jeg tror det. Jeg skal snakke med Frank.
Du har opplevd så mye. Jeg kan ikke forestille meg det.
De sier at man blir sterkere av alt man overlever.
Da må du være en av de sterkeste kvinnene jeg kjenner.
-Jeg står i gjeld til deg, Jack. -For hva da?
For at du ikke lot meg skyte.
Garrison fortjener å sitte i fengsel, ikke du.
Du vet hvor vanskelig det er for meg å følge reglene.
Ja.
Derfor er mine dager som politi over.
-Er du sikker? -Ja.
Dumt for oss og bra for Pinkerton.
-Jeg tar ikke den jobben heller. -Ikke?
Jeg tror jeg oppnår mest når jeg er min egen sjef.
Det er jeg enig i.
Og vet du hva,
for første gang kan jeg velge å gjøre hva enn jeg vil.
Hva enn du velger så håper jeg du blir her.
Du kan stole på meg.
Samme her, Jack.
Jeg vet det.
Jeg har aldri vært stoltere av denne klassen.
Dere har vært så flinke, og det ser jeg helt tydelig
på prøveresultatene deres.
Ja, Robert?
Når skal du dele ut prisene?
Med en gang.
Førstemann er...
...Opal. Alt riktig.
-Kjempebra, Opal. -Takk.
Så er det...
...Codys tur.
Alt riktig.
Miss Abigail blir veldig stolt.
Nestemann er...
Jeg er så lei for det, Abigail.
For hva da?
For det som kunne ha skjedd.
Det kan jeg leve med.
Men jeg kunne ikke gi etter for frykten.
Du er ikke lettskremt, hva?
Nei.
Ikke jeg heller.
Kan du leve med det?
Jeg vet ikke...
...men jeg må finne ut av det.
Tror du at hun vet det?
Det vet jeg at hun gjør.
Og hun har funnet fred.
Jeg også.
Takk for det.
Mr. Avery?
Kan du be med meg?
Unnskyld.
Faith. Vent!
-Hvordan går det med Lee? -Fint. Han er snart på beina igjen.
Så bra.
Er noe i veien?
Nei. Nei, det er ingenting.
Kanskje jeg kan hjelpe.
Nei.
Dårlig nytt hjemmefra?
Langt ifra.
Det er personlig.
Beklager, Jack. Jeg må gå.
Miss Abigail.
Ikke så fort, Cody.
-Hvor er Miss Abigail? -Hun er ute med pastor Frank.
Du kan vise henne diplomet når hun kommer hjem.
Men jeg vil vise det nå.
Men hun er ikke her.
Hun er aldri her. Hun er alltid opptatt.
Det er ikke sant.
Hvem bryr seg om et teit diplom?
Hva er i veien, Cody?
-Du kommer ikke til å forstå. -Jeg kan prøve.
Jeg vet det er vanskelig å måtte dele Miss Abigail med andre.
Vil du høre en hemmelighet?
Konstabel Thornton sa
at han heller ikke likte det da hans mor gikk ut uten ham.
Men hun var allikevel glad i ham.
Det er ikke det samme.
Jeg tror han følte det samme som deg.
Men Miss Abigail er ikke min mor.
Nei, men...
Anna sier at Miss Abigail ikke kan være glad i meg som en ekte mor.
Anna tar feil.
Nei. Jeg hører ikke hjemme her.
Det er ikke sant.
Jo. Jeg hører ikke hjemme noe sted.
Har du hørt historien om den stygge andungen?
Det var en gang en liten andunge
og han trodde ikke at han hørte hjemme noe sted.
Og alle de andre endene gjorde narr av ham og han trodde at ingen brydde seg.
Men så en dag
møtte han en familie svaner.
Og gjett hva?
Der passet han inn.
Det var ikke den familien han ble født til,
men det var der han hørte hjemme.
Du er en svane, Cody...
...og du har funnet din familie...
...og den familien er Miss Abigail.
Men jeg er ikke hennes ekte familie, jeg bor bare hos henne.
Det er ikke sant.
Du bor i hjertet hennes.
God runde.
-Det går bedre med Jesse, hører jeg. -Ja, han klarer seg.
Han endte visst opp med å gjøre det rette.
Du virker overrasket.
Jeg er det. Bønnene dine må ha hjulpet.
De pleier det.
Men du kom ikke hit for å snakke om bønnens makt.
Nei. Jeg kom for å takke deg for alt du har gjort for meg.
Ikke takk meg, takk Jack. Jeg hadde noe usagt med Garrison.
Jeg trodde dere var på jobb?
-Ikke nå lenger. -Nok en hjulaksel gikk i stykker.
Den tredje denne uka.
Nok en frist vi ikke kan møte.
-Det er nok ikke bra for bedriften. -Veldig sant.
Først blir Mr. Coulter skadet, så dette?
Hvis ikke hellet snur, så kommer vi til å miste kunder.
Og Mr. Coulter kommer ikke til å like det.
Jeg klandrer ikke Anna.
Jeg tror ikke hun ville såre Cody.
Selvsagt ikke. Jeg skulle bare ønske jeg hadde visst det.
Vel,
vi har alle hatt andre ting å tenke på. Og Cody har ikke sagt noe før nå.
Jeg må fortelle Cody at Anna tok feil.
Barna gjenkjenner alltid sannheten.
Og jeg skal fortelle ham sannheten.
Så bra at du fortsatt er våken.
Jeg trodde du ville bli sint siden jeg har skole i morgen.
Noen ganger er det greit å tøye reglene.
Vet du hvorfor jeg er så glad i deg?
Fordi det er en grunn til at Gud ga meg deg.
Og helt fra første stund har jeg visst at jeg ville ha deg her.
Sånn har jeg aldri tenkt på det.
Tenk på dette:
Jeg trenger deg like mye som du trenger meg,
og det var derfor vi fant hverandre.
Slik den stygge andungen fant hans ekte familie?
Akkurat slik.
Du er min ekte familie, Cody,
og jeg er veldig glad i deg.
Jeg er glad i deg også, Miss Abigail.
Jeg trengte en slutt til historien min og jeg fant den.
Jeg fant den i måten alle i Hope Valley
stod sammen for å møte sine problemer og redsler,
uansett om de redslene tilhørte hele byen,
eller bare en gutt som trengte kjærlighet.
I kveld, i Hope Valley, hviler våre hjerter trygt i fred.
Diplom Utstedt til Cody
Tekst: Lise McKay