Din episoadele anterioare...
- Cât ceri? - Depinde cine cumpără.
O să țin minte asta.
Cody e fericit. Aici e locul lui.
- Apar și eu în povestirea ta? - Există un polițist.
- Rosemary Leveaux, vrei să fii soția mea? - Sigur că vreau.
Hope Valley 800 m
Despre pânzeturi...
- Albastre sau albe? - Pentru ce?
Pentru recepție, prostuțule.
Fețele de masă albe sunt clasice,
dar, dacă am alege albastre, mi-ar evidența culoarea ochilor.
Cu ochii mei ce o să asortăm? Ceva înroșit?
Lee, trebuie să te odihnești puțin.
Mi-ar plăcea, dar n-am timp suficient, cu tot ce e pe lista ta pentru nuntă.
- Consider-o o muncă din dragoste. - Da.
CÂRCIUMĂ
În ce privește meniul pentru recepție...
N-ar trebui să discuți cu Abigail?
Credeam că o să ne fie livrată mâncarea de la hotelul Grand din Union City.
Nu e nimic grandios la mâncarea din Union City, crede-mă.
O ador pe Abigail, știi asta,
dar e suficient de pricepută, încât să organizeze un ospăț complet pentru nuntă?
Spune-i ce vrei și sunt sigur că o să se descurce.
Sunt furtuni peste tot.
N-aș risca să nu ajungă mâncarea la timp.
- Ce zici de asta? - E o...
...îmbunătățire.
Cu siguranță e...
- ...un pas mic în direcția bună. - Nu-ți place.
Elizabeth, apreciez că te-ai oferit să faci cartonașele cu nume,
însă sunt foarte școlărești.
Au nevoie de puțin fler. Literele trebuie să danseze pe hârtie.
Ai putea încerca să lucrezi la vârfuri și la arcade.
- Îți trebuie o peniță nouă? - Nu e nimic în neregulă cu penița mea.
Păi...
Atunci e... E în regulă așa.
Mai încerc o dată.
Ce faci? Era în regulă.
Lee, nu vrem ca nunta noastră să fie „în regulă”.
Vrem să fie fantastică.
Să sperăm că ne-au mai rămas prieteni care să vină la nunta noastră „fantastică”.
Noapte bună, băiete!
- Vă pot ajuta? - Mi-ar prinde bine o cafea fierbinte.
- Mamă! - În persoană.
Ai venit călare tocmai din Aberdeen?
- Pe vremea asta urâtă? - Nu e ca și cum m-aș fi topit.
Există ceva acum, care se numește „diligență”.
- Poate ai auzit. - Ți-a plăcut mereu să fii obraznic.
Spuneam doar că o diligență putea fi mai sigură.
Vremea mi-a stricat programul.
În plus, a trecut prea mult de când nu te-am mai văzut.
- Aici locuiești? - Nu e așa de rău.
Și unde e domnișoara despre care îmi scriai?
- Pentru asta ai venit. Nu-i așa? - Nu-i poate fi dor unei mame de fiul ei?
Iar începem...
- Ce ar trebui să însemne asta? - E un vechi truc al tău.
Să pui o întrebare în loc să-mi dai un răspuns.
Fac asta?
Mă predau.
Se face târziu. Mai bine vorbim mai multe dimineață.
Indică-mi drumul spre hotel.
Recepția se închide la ora 22:00. Rămâi aici în noaptea asta.
Poți dormi în patul meu. Eu mă culc în celulă.
- Mă bucur să te revăd, fiule. - Și eu mă bucur, mamă.
- Cum a fost călătoria? - Nesfârșită.
Unele drumuri au fost inundate. Diligența a trebuit s-o ia pe drumul lung.
Ghici ce! Becky a câștigat concursul de burse.
Sunt vești minunate! Nu pot spune însă că sunt surprins.
- Bună, Cody! Jucăm kickball? - E în regulă, dnă Abigail?
Nu știu de unde ai atâta energie după un drum așa de lung, dar distracție plăcută.
Mă bucur să te văd. Sincer, mi-a fost dor de tine.
Cât timp spui adevărul...
Și mie mi-a fost dor de tine.
Dacă nu ești prea obosită,
mă gândeam să mergem mâine să călărim.
Am impresia că e o întâlnire.
- Ți-am spus că o să-mi fac datoria. - De asta te-am angajat.
A fost rănit cineva?
Să spunem că tipul a înțeles că vorbesc serios.
Era cu trei luni în urmă cu un împrumut pe care i l-am dat.
Asta a fost înțelegerea. Și un bonus.
- Mai ai altceva de lucru? - În curând.
Mi-a făcut plăcere să facem afaceri.
Ai un nasture slăbit. Aici.
- Scoate-l, ca să ți-l cos. - Nu, îl cos mai târziu.
Jack, cum o să te respecte cineva dacă ai un nasture slăbit?
Dacă o să pierd respectul cuiva din cauza unui nasture înseamnă că nu l-a avut.
- Încă ai vârtejul ăla... - Mamă...
- Mă pot îmbrăca și fără ajutorul tău. - Iar devii obraznic.
Sper că nu te îmbolnăvești...
Știi că nu mă îmbolnăvesc. E de la câinele ăla.
- De la Rip? Ieri i-am făcut baie. - Mai are nevoie de una.
- Bună ziua! - Bună!
- Ea e Charlotte Thornton, mama mea.
- Mamă, ea e Elizabeth Thatcher. - Bună!
Dnă Thornton, îmi face plăcere să vă cunosc.
Jack, nu pot să cred că nu mi-ai spus că vine mama ta în vizită.
N-am știut.
Lizzie, îmi place să-l surprind. Îl ține în alertă.
- Mamă, e „Elizabeth”. - E în regulă.
Îmi puteți spune cum vreți, dnă Thornton.
Ce ați zice să veniți azi la mine, la cină? Fac plăcintă cu carne.
O să gătești pentru mama?
- E vreo problemă? - Deloc.
- Și eu o să te ajut. - Dar, mamă, nici tu nu știi să gătești.
- Ce ai vrut să spui cu „nici tu”? - Am spus „nici tu”?
Am vrut să spun „des”. Niciuna dintre voi nu gătește foarte des,
așa că mai bine vă fac cinste cu cina la Abigail.
- Sănătate! - Crede că e alergică la Rip.
- Cineva are nevoie de o baie. - Rip sau Jack?
Știți ce? Am loc suficient la mine acasă.
- De ce nu veniți să stați cu mine? - Nu, nu am vrea să deranjăm.
- Nu e niciun deranj. - În acest caz, îmi aduc bagajele.
- Crezi că nu știu să gătesc? - Nu. Ai devenit mult mai pricepută.
Atunci, de ce ai spune asta?
Mama ta o să creadă că nu știu să gătesc o masă decentă.
Atunci, ați avea ceva în comun.
Dar nu aveți, fiindcă...
...gătești mult mai bine decât ea.
Vreau să eliberezi porumbeii chiar când eu și Lee ieșim din biserică.
- Nu mai bine aruncăm cu orez? - Hickam, ce vrei să-mi spui?
Colivia nu a fost închisă bine azi-noapte.
Mi-e teamă că păsările au zburat.
- Nu... Toate? - Toate, cu excepția uneia.
Cred că era prea grasă ca să zboare.
Pune-o la dietă și găsește restul păsărilor obraznice.
- Am nevoie de soluții, nu de probleme. - Da, doamnă.
Rosie LeVeaux. Tu ești?
Charlotte Thornton!
A trecut o veșnicie!
Ultima dată când te-am văzut, tu și Jack erați proaspăt logodiți.
Așa e... Sper că nu ai resentimente.
Resentimente? Tu și Jack erați ca apa și uleiul.
- Nu v-a fost dat să fiți împreună. - Bănuiesc că ai știut înaintea noastră.
S-o punem pe seama intuiției materne.
În sfârșit, l-am găsit pe bărbatul visurilor mele. Ne căsătorim sâmbătă.
Felicitări! E un bărbat norocos.
Eu sunt cea norocoasă. Avem atâtea de vorbit! Vino!
CÂRCIUMĂ
Recunosc că am ezitat în ce privește această întâlnire.
N-ar fi trebuit să-ți cer să alegi între Bill și mine.
- Vorbești serios? - Da.
Sper să mă ierți.
- Cât timp nu se întâmplă iar... - N-o să se întâmple, îți promit.
Henry, mă gândeam...
Amândoi avem amintiri nefericite aici.
Poate că e timpul pentru un început nou.
La ce te-ai gândit?
Știu că poate părea o idee imposibilă,
dar ce ai zice s-o luăm de la capăt altundeva?
Departe de Hope Valley.
Am făcut deja o ofertă pentru proprietatea pe care ți-am arătat-o.
O poți retrage.
- Camera ta de oaspeți e foarte drăguță. - Mă bucur că te simți confortabil.
Și văd că nici ție nu-ți place să ștergi praful mai mult decât îmi place mie.
- De fapt, l-am șters în după-amiaza asta. - Desigur...
Nu ți-e teamă că o să-ți murdărești bluza drăguță?
- Nu e nimic pretențios. - Eu îmi cos singură hainele.
- Coși? - Am cusut odată o față de pernă.
Drăguț!
- Ce e asta? - Boia.
- Lui Jack îi place piperul. - N-am știut.
Acum știi. Poftim...
- Nu e cam mult piper? - Niciodată nu e de ajuns.
Mai lipsește ingredientul meu special.
- Dragostea? - Untura.
Așa...
Iată lista de antreuri la care mă gândeam.
- Patru variante diferite? - Nu ți se par suficiente?
Rosemary, nu te stresezi prea mult?
Vreau doar ca totul să fie perfect.
Oamenii vin la nunta voastră pentru că țin la tine și la Lee,
nu pentru că le servești o masă pretențioasă.
Vor să sărbătorească promisiunea voastră pentru viitor.
Vor să sărbătorească dragostea pe care o aveți unul pentru celălalt.
Abigail, e foarte frumos să spui asta.
- E adevărat. - Atunci, nu-mi mai fac griji cu mâncarea.
Nu ai de ce să-ți faci griji cu asta.
- Cum e cu petrecerea dinaintea nunții? - Ce e cu ea?
Nu crezi că tu și Elizabeth ar trebui să decorați?
- Nu mai e mult timp. E mâine-seară. - Și o să decorăm mâine.
Ești sigură că e suficient timp? Vreau doar ca totul să fie...
Și o să fie.
Bine.
- E foarte gustoasă. - Abia dacă ai luat o gură.
E foarte consistentă, dar e bună.
Foarte bună.
Mama ta a pus untură în plăcinta mea de carne.
Untura o face să se lipească de coastele din preparat.
Am mâncat bine la prânz, așa că...
Apropo de prânz, să mergem în colonie mâine înainte de prânz. După micul dejun?
- Ce colonie? - E la sud de oraș, lângă râu.
S-au mutat acolo vreo 20-30 de familii.
Închiriază pământul până o să-și permită să construiască locuințe permanente.
Nu au foarte multe.
- Pare o viață dură. - Este.
Elizabeth încearcă să înființeze acolo o școală pentru copii.
De ce nu vin la școala din Hope Valley?
E prea departe, la trei ore de mers pe jos de aici.
- Eu am predat prima dată într-un cort. - Jack mi-a spus că ai fost învățătoare.
N-am mai fost de mult într-o clasă.
- Mi-e dor de copii. - Ar trebui să vii mâine.
N-ar trebui s-o deranjăm pe mama ta.
Mi-ar plăcea. Dacă Lizzie consideră că nu o să încurc.
- În niciun caz nu o să încurci. - Nici într-un milion de ani.
Bună dimineața, draga mea!
- E ora 5:00 dimineața. - Am făcut cafea.
Sunt trează de la 4:00. N-am găsit o scândură de spălat rufele.
Asta pentru că nu am.
- Cum îți speli rufele? - O plătesc pe dna Miller să o facă.
Cu programul meu, nu e ușor să mă ocup de lenjerie,
iar familia Miller e nouă în oraș, îi prinde bine niște bani în plus.
Eu mă ocup singură de asta. Nu-mi place ideea
ca altcineva să se ocupe de obiectele mele personale.
Îmi spăl singură lucrurile alea.
Nu mi-am dat niciodată seama de ce o persoană aduce vorba de ele,
dacă nu poate spune ce sunt.
Stai jos!
Îmi place foarte mult această perioadă a zilei.
Poți face foarte multe înainte să se trezească restul casei.
Sunt sigură că mama ta a simțit la fel.
- Ea a avut ajutoare. - O ajutați voi, copiii?
Mă refeream la servitori.
Da, Jack mi-a spus despre viața ta în Hamilton.
- Sigur a fost foarte confortabilă. - Poate prea confortabilă.
Un motiv pentru care m-am mutat în Hope Valley a fost să fac lucruri pentru mine.
Cu excepția lenjeriei.
- Asta e ultima. - Minunat!
- O muncești cam mult pe fata asta. - Nu am de ales.
A trebuit să pregătesc rapid provizii pentru băieții de la mina Silverton.
A trebuit să scoatem imediat căruța pe drum,
în caz că ploaia ar fi produs inundații.
- Nu e un material superb? - Ba da. Și avem în cantitate mare.
Sigur ai timp să faci toate cele patru rochii?
Patru? Parcă ai spus că o să fie trei domnișoare de onoare.
Da? Am vrut să spun patru. Mi-e greu să țin minte atâtea detalii.
Clara e foarte pricepută la cusut. Poate o conving să mă ajute.
E o idee minunată. Trebuie să fug.
Eu și Lee avem o întâlnire cu pastorul Hogan.
- Baftă cu crinolinele! - Crinoline?
Dacă ar fi după mine, ne-am căsători în clipa asta.
Am puterea să fac asta.
Lee, îmi doresc o nuntă cum am plănuit. Cu invitați, flori, muzică, foișor...
- Foișor? - Da, un foișor.
Am promis să-i construiesc lui Rosemary un foișor pentru ceremonie, dar, sincer,
cu atâta agitație la fabrică, am uitat.
A uitat. Nu e ca oricare alt bărbat?
De parcă nunta noastră ar fi ultimul lucru la care s-ar gândi.
N-am spus asta. Am spus asta? Nu.
Comunicarea e secretul unei căsnicii reușite.
Comunicăm despre orice. Nu-i așa, Lee?
Da. Comunicăm fantastic. Ea e cu vorbitul, eu, cu ascultatul.
Și se pare că și cu uitatul.
E important să fiți deschiși și sinceri
și să vorbiți despre toate cât mai repede posibil.
Suntem de acord cu toate. Nu-i așa, Lee?
- Da. Ca două picături de apă. - Ne dorim aceleași lucruri în viață.
- O casă mare... - Un gard alb de lemn...
- Două pisici... - Un Model T...
- Cinci copii... - Cinci copii...
- Poftim? - Cinci copii. Din ăia mici.
- Dar copiii sunt gălăgioși și... - „Gălăgioși”?
Și au nevoie de scutece. Știi ce e în scutecele alea?
Deci nu vrei copii? O clipă, te rog...
Copiii sunt foarte dificili.
Sună bine. Edith!
- Ce face Roy? - Muncește mult. Sper să fie bine.
Ești îngrijorată din pricina ploii din munți...
Oamenii vorbeau despre cum s-a inundat drumul către mină anul trecut.
Ned Yost a trimis o căruță plină de provizii.
Chiar dacă se inundă drumul, o să aibă mâncare și apă de băut.
- Copiii noștri nu au timp pentru școală. - Ne străduim să supraviețuim.
Nimic nu e mai esențial decât educația.
Dră Thatcher, n-o să ajungă oameni de știință sau medici.
Ar putea ajunge.
Dacă le oferim șansa.
Nu ne cunoașteți stilul de viață.
Sunt învățătoare și știu cât de important e pentru copii să învețe.
Dra Thatcher m-a învățat să citesc. E ușor, odată ce înveți.
Îmi pare rău, dar nu înființăm o școală aici.
Copiii nu au timp să stea la ore.
A spus că o să ne citească o poveste.
Bine, o poveste. După care e timpul să vă îndepliniți sarcinile.
Maggie, stai cu fratele tău. Îi place să cutreiere.
O s-o supraveghez. Veniți!
- Am crescut în sărăcie lucie. - Atunci, știți cum e pentru noi.
Da. Cel mai bun lucru pe care l-am făcut a fost să învăț să citesc și să scriu.
Din acest motiv am devenit învățătoare, ca să ofer la rândul meu ce am primit.
Tânăra aceea are intenții bune, dar nu îi înțelege pe cei ca noi.
Doamnă... Pot să vă spun ceva despre acea tânără?
Elizabeth Thatcher a făcut minuni pentru copiii din Hope Valley.
E dispusă să-i ajute și pe copiii voștri.
Ar trebui să-i mulțumiți sorții pentru acest noroc.
Nu există o învățătoare în viață mai dedicată și mai talentată decât ea.
Cu excepția mamei tale.
Dacă vreți o viață mai bună pentru copiii voștri, acceptați-i oferta.
Roy, o să spun un singur lucru despre munca asta.
Mă face să-mi fie dor de casă.
Nici eu nu sunt înnebunit să dorm într-un cort ud cu încă nouă tipi.
- Cât timp ești aici tura asta? - Trei săptămâni.
E mult timp departe de soția ta și de fiul tău.
- Tu? - Încă trei zile și mă întorc.
Nu aștept cu nerăbdare călătoria de trei ore cu căruța,
dar, când o să ajung acasă, dacă o să am vreo doi cenți,
poate îi scot la cină în oraș pe Nancy și pe Harper.
Am venit imediat ce au părăsit banca. Mi-am spus că ați vrea să știți imediat.
Ușurel.
- Cine a părăsit banca? - Au spus că erau auditori guvernamentali.
Nu mi-au plăcut întrebările pe care le-au pus.
Ce întrebări?
Despre implicațiile abuzului de fonduri.
Le-am spus că toate alocațiile trec prin biroul dv.,
dar au insistat să obțină documentele.
Ai făcut ce trebuie venind la mine.
- Dacă mai pot face altceva... - Nu-ți face griji. Rezolv eu asta.
- Poate că ar trebui... - Am spus că mă ocup eu.
Bună ziua!
„Însă nu-l găsea pe Frisky.
Când Nathaniel a urcat scările până la dormitorul lui tihnit,
l-a găsit acolo pe Frisky, partenerul său neprețuit,
stând lângă pat și dând din coadă fericit.”
- Sfârșit. - Ne mai citești o poveste?
Mai e o carte din această serie.
- Dar e în Hope Valley. - De ce nu veniți în vizită?
- Putem? - Te rog...
Să vedem ce părere au și celelalte mame.
E plăcut să stau departe de bucătărie o vreme.
Rosemary mă ține în priză.
Dacă ai nevoie vreodată de o pauză, să-mi spui.
Florence a venit pe la cafenea și a pus o întrebare interesantă.
- Da? Ce voia să știe? - A întrebat dacă...
Dacă noi doi ne curtăm în mod oficial.
Și ce i-ai spus?
Tu ce i-ai fi spus?
I-aș fi spus adevărul, că da.
Asta i-am spus și eu.
Acum, că e oficial, ce ai zice să luăm cina la restaurant mâine-seară?
Nu pot mâine-seară. E seara de spaghete, masa preferată a lui Cody.
Jucăm jocuri după masă.
- Am înțeles. - Doar dacă nu vrei să vii și tu.
Credeam că nu mai întrebi.
Ce săculeț minunat! Mulțumesc, Florence.
Am citit că hainele care miros frumos îi fac mereu fericiți pe bărbați.
O să țin minte asta.
Elizabeth, nu trebuia să vină și Charlotte în seara asta?
A spus că e epuizată.
Draga de ea... Probabil că e obosită după călătoria lungă.
Nu o condamn că are nevoie de odihnă.
Dna Thornton e pitorească. Nu-i așa?
Cum vă înțelegeți voi două? Am auzit că stă la tine.
E un musafir minunat. Și e foarte creativă în bucătărie.
Și e foarte matinală.
Mă duc după punci și fursecuri.
Te ajut și eu.
Un toast! Pentru bărbatul orei.
- Noroc! - Mulțumesc!
Orice bărbat care să însoară cu Rosemary merită mai mult decât o oră.
- Adevărat! - Și o partidă de pocher.
- Să ne așezăm la o masă. - Da.
Jack, după cum știi, mirilor le trebuie un cavaler de onoare și mă gândeam...
Aș fi onorat, Lee.
Bănuiesc că știi ce presupune să fii cavaler de onoare...
Verighetele, desigur...
Și să mă asigur că Rosemary nu te înnebunește?
Exact.
- Ce joc jucăm? Închis sau deschis? - Aș zice deschis.
Asta dacă nu vă deranjează un jucător în plus.
Avem mereu loc pentru o doamnă drăguță.
Domnilor, v-o prezint pe mama mea.
- Charlote Thornton. - Mama ta?
- Mă bucur că, în sfârșit, vă cunosc. - Încântat!
Mă numesc Bill Avery. Am lucrat cu soțul dv. mai demult.
Avea mereu cuvinte de laudă pentru dv.
Dle Avery, din ce mi-a spus soțul meu despre abilitățile dv. la pocher,
se pare că o să mă descurc foarte bine în această seară.
Păi...
Rosemary, e totul în regulă?
Nu pari persoana efervescentă care ești.
Totul e perfect. De ce n-ar fi?
- Fără niciun motiv. - Elizabeth...
Eu am, de obicei, răspunsurile. Eu sunt cea cu editorialul de sfaturi.
- Dar nu știu ce să fac. - Cu?
Lee! Ne potrivim perfect și suntem de acord cu toate,
dar a venit vorba de copii.
Ce e cu copiii?
Nu cred că suntem de acord în această privință.
- Despre cum să-i creșteți? - Despre tot ce ține de ei.
Rosemary, tu și Lee vă iubiți...
- Vreți să fiți fericiți împreună? - Absolut și total.
Când doi oameni simt asta, găsesc răspunsurile.
Găsirea răspunsurilor îi unește,
nu-i desparte.
Foarte înțelept.
Poate că ar trebui să preiei editorialul de sfaturi.
După ce o să fiu o femeie măritată, e posibil să nu mai am timp.
Mă îndoiesc că o voi putea face rezonabil.
- Ai și tu probleme? - E vorba de Charlotte. Suntem diferite.
Să-ți spun un secret.
Când Dumnezeu a creat-o pe femeia aia, a ieșit din tipar.
Nu mai există nicio persoană pe lumea asta care să aibă ceva în comun cu ea.
E unică.
„Unică”. Să-i zicem așa.
Jack, trebuia să ne previi că frumusețea mamei tale i-a ascuns priceperea la joc.
E plină de surprize.
Îmi pare rău că te-am ușurat de bani la propria ta petrecere a burlacilor.
E în regulă. Îl respect mereu pe câștigător.
Mulțumesc. Vrea cineva să parieze pentru o partidă amicală de darts?
- Mai bine ne-am opri aici. - Nu știe ce pierde.
- Noapte bună! - Noapte bună!
Nu pot să cred că mama ta a lipsit de la petrecerea miresei
și a stricat petrecerea mirelui.
- A spus că e obosită. - Poate că și-a revenit.
Uneori, nici nu cred că e mama ta.
- De ce? - Sunteți foarte diferiți.
E o luptătoare. Nu i-a fost ușor să ne aibă de tânără pe mine și pe Tom,
să ne crească singură și să mai aibă și o slujbă.
Îți mulțumesc că petreci așa de mult timp cu ea.
- Îmi face plăcere. - Ești sigură?
Mergem la o vânătoare de rațe.
- Veniți? - Îmi pare rău, am patrulă.
Iar eu am școală. Poate data viitoare.
- Ai rezolvat cu nasturele? - O s-o fac în seara asta.
- Nu uita! - Mamă...
- Și ai nevoie de o tunsoare. - Mamă!
- Ții foarte mult la ea. Nu-i așa? - Da. Când nu mă înnebunește.
Clara!
Ce ai zice să ieșim la o cină extravagantă vineri seară?
- Am mulți bani acum. - Nu, mersi.
Dar sâmbătă?
Jesse, știu de unde ai banii. Lucrezi pentru dl Gowen.
- Și? E primarul. - Asta nu-l face un om bun.
- De ce nu-l placi? - E o listă lungă.
Să spunem doar că nu e de încredere.
- M-a plătit. Asta arată că este. - Pentru ce te-a plătit?
Să mă ocup de câteva afaceri personale de-ale lui.
Am ridicat o datorie.
- Ce a trebuit să faci ca să o ridici? - Nimic.
Dacă vrei să ne mai vedem, nu mai lucra pentru el.
Poate că o să invit pe altcineva la cină.
Poate că e mai bine.
- Spuneai că vrei să-mi ceri o favoare? - Da.
Nu e una ușoară.
Banca m-a însărcinat să verific câteva posibile probleme cu finanțele orașului,
ceea ce înseamnă că trebuie să aflu dacă Gowen are vreo legătură cu ele.
Sunt sigură că e o neînțelegere.
N-o să fiu sigur până n-o să-i verific documentele personale.
Cele din biroul lui.
- Doar nu-mi ceri să... Să i le fur... - Nu...
Nu ți-aș cere niciodată să faci așa ceva,
dar cetățenii trebuie să știe dacă primarul lor i-a trădat.
Mă întrebam dacă crezi că există ceva
ce mi-ai putea spune și care mi-ar putea fi de ajutor.
Ai observat că e un butoi lângă biroul primarului?
- Nu pot spune că am observat. - Nici nu aveai de ce să observi.
Dar e ceva acolo ce ar putea fi de ajutor
cuiva care vrea să știe dacă primarul e sau nu cinstit.
Dar nu știi asta de la mine.
- Fetelor, pauza nu s-a terminat încă. - Vreau să săriți coarda cu noi.
Vin și eu imediat ce termin aici.
Ce faceți cu acele cărți?
Le dau copiilor din colonie.
Credeam că nu știu să citească.
Sper ca aceste cărți să-i ajute să învețe.
De ce nu au cărțile lor?
Nu au la fel de multe lucruri ca noi.
Părinții lor nu au bani suficienți pentru case adecvate.
Familiile lor au călătorit mult ca să înceapă o nouă viață aici.
N-au putut lua multe cu ei.
- Am niște cărți acasă pe care le pot da. - Și eu am niște păpuși.
Miles are niște soldăței de tinichea cu care nu se mai joacă.
E o idee minunată.
De ce nu-i întrebați pe ceilalți copii dacă au și ei ceva ce ar vrea să ofere?
O să fie un fel de Săptămână a Bunăvoinței?
E genul de bunăvoință de care ar trebui să dăm dovadă în fiecare zi.
Încă trei scrisori de regret.
Nu-mi vine să cred că oamenii renunță din cauza unui lucru prostesc ca vremea.
Sunt inundații în zonele de deal.
Acesta e de la draga mea prietenă din New York, Penelope Calloway.
Îți vine să crezi? Nu vine, fiindcă e însărcinată!
E greu să călătorești în starea ei.
Serios? Trebuia să se gândească din timp.
Mă duc să vorbesc cu Dottie despre rochiile domnișoarelor de onoare.
Sigur e agitație mare cu nunta asta...
Când vine vorba de dra LeVeaux, mereu e vorba de agitație.
Oricum, ce e așa de deosebit la o nuntă?
O nuntă presupune celebrarea căsătoriei.
E un legământ de dragoste pe viață pe care îl fac doi oameni.
Nu poate fi ceva mai deosebit de atât.
Cum știu doi oameni că vor să se căsătorească?
- E ceva ce simt în inima lor. - Și ce se întâmplă apoi?
Bărbatul o cere de soție pe doamnă.
Și ea trebuie să accepte.
Pastorii se pot căsători?
- Din câte știu... - Când o să o cereți pe dna Abigail?
Cody...
- Trebuie să vă rugați pentru asta? - Cody, mă rog chiar acum.
Mănâncă, tinere!
Râul e destul de învolburat.
N-ar trebui să fie o problemă pentru colonie cât timp nu mai plouă.
Sau cât nu se blochează râul cu bușteni.
- O să dau o fugă mai încolo să mă uit. - Vin cu tine.
Vreau să verific mina și să mă asigur că drumul e liber.
- Bună idee! - Bill...
Ți-a vorbit Jenkins despre Gowen?
Da. A spus că sunt niște nereguli în ce privește conturile orașului.
I-am spus că sunt legat la mâini fără un ordin judecătoresc.
N-am cum să-l fac pe Gowen să-mi arate dosarele lui fără o citație.
- Știai că Jenkins o să vină la mine. - Tu nu trebuie să respecți regulile.
Exact așa cum îmi place.
CAFENEAUA LUI ABIGAIL
- M-am simțit foarte bine aseară. - Ar trebui să-mi cer scuze pentru Cody.
Nu ai de ce să-ți ceri scuze. Păstrează restul. Ne vedem în curând?
Charlotte, mai vrei cafea?
Mulțumesc. Mi-aș dori să o fac măcar pe jumătate la fel de bună ca a ta.
- Am un ingredient secret. - Untură?
- Cine pune untură în cafea? - Îmi dădeam și eu cu părerea.
Ce se petrece între tine și pastor?
De unde știi că se petrece ceva?
Îmi dau iar cu părerea...
Eu și Frank ne curtăm.
- Ce părere are băiețelul tău? - Cody îl iubește pe Frank.
Băieții mei n-au fost așa de înțelegători.
N-ai cunoscut pe nimeni după moartea soțului tău?
Am încercat, dar n-am vrut să îngreunez situația.
- Acesta e adevăratul motiv? - Poate că da, poate că nu.
M-am îndrăgostit de tatăl lui Jack din clipa în care l-am cunoscut.
M-am gândit că așa ceva se întâmplă o singură dată în viață.
Poate că da, poate că nu.
E prea târziu acum.
Nu e niciodată prea târziu să găsești dragostea adevărată.
Vorbești ca o persoană care a găsit-o.
Mă bucur că au putut veni copiii în Hope Valley.
Și eu.
- Pot să-l mângâi pe Rip? - Desigur.
- Se joacă de-a aportul? - Depinde în ce toane e.
Să aflăm!
Haide, băiatule! Haide, Harper!
- Mulțumesc pentru mingea de baseball. - Aruncăm de la unul la altul?
Sigur!
A fost drăguț din partea voastră să ne trimiteți o căruță.
De când le-ați citit povestea despre Nathaniel și câinele lui,
ne-au tot rugat să venim aici.
Brownie, mai vrei puțin ceai?
Spune că da și vrea și un fursec.
E un urs foarte drăguț.
- Vrei să stea și cu tine puțin? - Ar putea?
Dacă vreți, vin cu bucurie în colonie o dată pe săptămână, pentru o lecție.
Pot veni și cu o parte dintre copii.
Nu știu. Sunt așa de multe de făcut...
O dată pe săptămână nu le-ar lua prea mult din timpul pentru sarcinile lor.
Se înțeleg foarte bine.
Nu știu ce să zic.
Parcă-ți doreai un început nou.
- Dar să plecăm așa de repede? - Mă cunoști.
Dacă-mi pun ceva în minte, nu mai aștept.
Te-ai răzgândit?
Nu.
M-am gândit mult la ce ai spus, despre acest oraș,
despre ranchiuna dintre mine și Bill.
Știm amândoi că asta nu o să se termine niciodată.
Poate fi un început pentru noi.
Nu văd niciun motiv să nu facem asta.
Bine.
- Bună ziua! - Bună ziua!
Am auzit că ai avut musafiri la școală.
Știu că ai vorbit cu dna Lawson.
Nu avea cum să se răzgândească așa.
- Nu am fost eu, ci Jack. - Jack?
Au vorbit între patru ochi după ce ea te-a refuzat.
- Da? - Fiul meu te admiră enorm.
Nu știu ce să zic de asta.
Ăsta e adevărul și nu e genul ușor de impresionat.
Ca mama lui?
Habar nu am despre ce vorbești.
Bună! Încă două.
Ce drăguț! Un cadou de la mătușa mea Gertie din Minnesota.
Ceea ce e ciudat, căci credeam că a murit.
- Poate e chiar mătușa Gertie. - Ești un nesuferit.
Dar chiar trebuie să fie toate astea în biroul meu?
Unde altundeva o să punem totul?
Și chiar n-am cum să le cer oamenilor să nu trimită cadouri.
Sunt foarte fericiți pentru noi. Poate cu excepția lui Penelope Calloway.
Ți-am spus că nici n-o să vină la nuntă?
Da, de 15 ori, acum, de 16 ori.
Asta îmi amintește că a trimis o telegramă.
„Dragă Rosemary, mi-aș dori să vă fiu alături cu George, în această zi specială.
M-am gândit că ați vrea să știți că am născut o fetiță.
Ne-am dorit ca numele ei să reflecte frumusețea, bunătatea, grația, așa că...”
- „Am numit-o Rosemary Calloway.” - Ce zici de asta?
Și-au numit fiica după tine.
- Nu știu ce să zic. - Uneori, ăsta e un lucru bun.
O fetiță pe nume Rosemary.
Și vor ca ea să fie exact ca mine.
- Cine-i poate condamna? - Lee...
E cel mai frumos cadou dintre toate.
Ce e cu orașul ăsta? Trotuarele se golesc la ora 21:00.
Cafeneaua e închisă, prietena ta lucrează la povestea ei,
iar eu nici pocher n-am cu cine juca.
Se pare că o să te am doar pentru mine în seara asta.
- Ai rezolvat cu nasturele? - Da, mamă, am rezolvat.
Mamă...
Putem vorbi despre ceva?
Spune!
Mulțumesc.
Vreau să știu ce părere ai de Elizabeth.
- Ce întrebare e asta? - Poți răspunde, te rog?
Adevărata întrebare e ce naiba se petrece între voi doi...
Ce ar trebui să însemne asta?
Jack, te vezi cu Lizzie de mult timp.
Aș spune că e timpul ca fie să călărești, fie să cobori din șa.
Lucrurile n-au fost mereu simple între noi.
- Ar trebui să fie. - Da, ar trebui.
Știm amândoi însă că nu e așa.
Vreau doar să fii fericit.
- Uneori, mă întreb și eu asta. - Iar sesizez obrăznicia aia...
Vino aici!
- Te iubesc. Știi asta? - Și eu te iubesc, fiule.
Te iubesc.
Dumnezeule...
- Ce frumos e! - Chiar îți place?
- Da! De ce? - Pentru că e al meu.
- Am semnat azi actele. - Jack...
Ce te-a făcut să iei decizia asta?
Rip a spus că devenea puțin cam aglomerat la închisoare, așa că...
Acum trebuie să pun deoparte suficient cât să pot construi o casă.
Cu bucătărie mare, trei, patru dormitoare...
E o casă mult prea mare pentru un polițist.
- Poți suferi de singurătate. - O să-l am pe Rip.
- Bunul și bătrânul Rip. - Poate niște găini...
Sigur o să ai nevoie de multe.
- O capră... - Caprele sunt bune.
- Da. - Altceva?
Vreo idee?
- Câteva... - Cum ar fi?
O cameră de oaspeți pentru când vine mama ta în vizită.
N-am cum să uit de mama.
Și un pat confortabil cu saltea pentru păturica ta.
Păturica mea?
- Doar nu ți-a spus despre... - Ba da.
Trebuie să nu mai divulge atâtea...
Știu totul despre păturica ta. Că nu voiai să te culci,
decât dacă o aveai cu tine, ca să-ți țină cald.
Trebuie să găsesc altă modalitate ca să-mi fie noaptea cald...
Bill? Au plecat.
- Cine? - Henry și Nora.
Când am ajuns acasă, am găsit acest bilet de la ea.
„Îmi pare rău, dar Henry a spus că nu e timp pentru rămas-bun.”
Probabil că a luat-o pe South Road.
E singurul drum sigur după atâta ploaie.
- Ce ai de gând să faci? - Să-l găsesc!
- Ultima încărcătură a zilei. - Da. Nu se putea mai repede de atât.
- Ai auzit? - Ar trebui să plecăm de aici.
- O alunecare de teren! - Fugiți!
Ar trebui să ne întoarcem.
Nu ne oprim până nu ajungem în Union City.
- De ce? - Nora, ai încredere în mine.
Nimeni nu apreciază ce fac
și prin ce trec în fiecare zi.
Henry, ai grijă!
Subtitrarea: Raluca Glancz