Tidligere:
Det er min mor, Charlotte Thornton.
-Det er en fornøjelse at møde dig. -Vi vil have et fantastisk bryllup.
Det kan blive en ny start. Der er ingen grund til at vente.
-Det er et jordskred! -Løb!
-Allesammen ud! -Henry, pas på!
Det var hårdt for nybyggerne at høre nyheden om jordskredet.
Som vi red tilbage til byen,
bekymrede jeg mig om ting tættere på hjemmet.
-Godmorgen, de damer. -Godmorgen.
Ved du, du er den første, vi har set hele morgenen?
Det lader til, folk kan lide at sove længe.
Din mor vækkede os kl. 5.
-Igen. -Du ved, hvad man siger.
-Man skal stå tidligt op. -Hvad er der i kurven?
Bær.
Intet som morgenmad på landet. Frugt, bacon, æg.
Røræg. Med masser af svinefedt.
-Synd jeg allerede har spist. -Sikke en skam.
Hader at efterlade jer damer alene.
-Jeg skal gå med Rip. -Er du sikker på, du skal?
Det vil give os mere tid til at lære hinanden at kende.
Din mor fortalte, da hun var lærer,
plejede hun at gå i skole gennem snedriver, tre meter høj.
Tre meter?
Jeg troede, det var halvanden.
Der er frækheden igen.
Nyd din tur.
Vidste du, da han var en lille dreng,
plejede han at snige ud og løbe rundt i regnen
uden en trevl på kroppen?
Virkelig?
Ses senere.
Jeg er glad for, du er tilbage.
-Hvad er der sket? -Et jordskred. Ved minen.
Det er slemt.
-En masse sårede. -Bliv hos ham.
Jeg får så mange som muligt derop.
Jeg må tage med dig til minen.
Du må ikke komme til skade.
Jeg sætter skolen op som ekstra infirmeri.
Ved ikke, hvor mange der kommer.
God idé. Afsted.
Jeg håber, vi har nok tæpper.
Du kan spørge folk,
om de kan donere andet.
Jeg vil banke på alle døre.
Det ved jeg.
-Er du sikker på, vejene er sikre? -Sikre nok.
-Hvad hvis der er endnu et jordskred? -Den risiko må vi løbe.
-Lee, lov mig at være forsigtig. -Jeg lover det.
Jeg vil ikke være enke, før jeg er gift.
Vi klarer den.
BARBER
Hurtig. Afsted, folkens.
Lad os læsse op.
Dottie.
-Jack? -Dottie.
Har du set Bill?
Han forlod byen i aftes.
Okay, tak.
Jack.
Vi pakkede lidt mad.
Hickam.
Tag det.
-Tak. -Jeg har det.
Bare rolig. Vi ses snart.
Ja, ellers tilgiver jeg dig aldrig.
Klar?
Lad os ride.
Sengene kan stå op ad væggen. Vi stiller dem bagefter.
Afgjort.
Okay, allesammen. Som I kan se,
Bliver der travlt på skolen i dag.
Så vi flytter klassen til Abigails Café.
Jeg må forlade byen en stund, men frk. LeVeaux har lovet...
-...at være jeres lærer i dag. -Hej, børn.
Jeg ved, det glæder jer alle,
og jeg lover, vi hygger os gevaldigt.
Ja, kære?
Vores slags hygge eller din slags?
Jeg lover, vi kan finde ud af noget sammen.
Ja, den tvivlende unge mand.
Frk. Thatcher.
Er det sandt, at folk er døde oppe i bjergene?
Vi ved ikke, hvad der er sket endnu,
men betjent Thornton og andre hjælper til.
Når mudderbølgen hertil?
Slet ikke. Vores by forbliver uskadt.
Hvorfor skal du afsted?
Opal... husker du Timmy og Maggie
og Harper fra nybyggeriet?
Nogle af dem har fædre, som arbejder i minen,
og når de finder ud af det, bliver de meget bange.
Men du kommer tilbage, ikke?
Frk. Thatcher kommer altid tilbage.
Og jeg tager mig af jer, mens hun er borte.
Tak, Emily.
Okay, allesammen, hvis I vil stille jer på række, to og to.
Hvor længe er du væk?
Sikkert samme dag, som vi ankommer der...
-...og rider tilbage. -Så længe?
Kolde fødder?
Ikke med børnene, nej, de klarer den.
Hvad er det så?
Det er bare...
i tider som disse...
Jeg får det bedre, når vi alle er tilbage igen i sikkerhed.
Okay, børn. Følg mig.
Farvel. Hyg jer.
Og opfør jer pænt.
En eller anden, hjælp!
En eller anden!
Nora!
Bill!
Nora!
Nora?
Hernede!
-Er du okay? -Det er Henry.
Jeg kan ikke flytte ham.
Stop.
Vognene kan ikke komme udenom.
Jeg troede ikke, dagen før mit bryllup skulle være sådan.
Bare det ikke er et tegn.
Rosemary vil ikke lade lidt dårligt vejr ødelægge planerne.
Hvis moder jord ved, hvad der er bedst, så bakker hun ud. Klar?
Der væltede nok en del træer i stormen.
Med den vind er jeg ikke overrasket.
Det er et problem, hvis de dæmmer floden.
Nemt.
Okay.
Det er aldrig nemt at overbringe dårligt nyt, men der har været et jordskred
ved Silverton-minen.
Jeg vidste, der ville ske noget slemt deroppe.
Jeg vidste det.
Er Roy okay?
Roy var den, der kom til byen og fortalte os det.
Ved I, om de andre er kommet til skade?
Vi har ikke hørt meget, men betjent Thornton leder en gruppe
af frivillige derop nu.
Jeg ved det.
Vi havde en frygtelig ulykke i vores mine for flere år siden.
Jeg ved, det er hårdt.
Vi må være stærke.
Frk. Thatcher, hvorfor græder fru McDonnell?
Der er sket en ulykke i minen.
-Hvilken slags ulykke? -Et jordskred.
Min far arbejder der.
Jeg ved det.
Mange af jer har fædre i minen.
Jeg tror, jeres fædre ville have jer til at være modige,
så jeres mødre ikke bekymres.
-Kan I være det? -Jeg ved det ikke.
Brownie er også bange.
Men han siger, at hvis I er modige, så er han også.
Jeg vil være modig for Brownie.
Brownie trænger til et knus.
Okay, allesammen, kom indenfor.
Vi har folk fanget indenfor, og nogle begravet herude i mudderet.
Okay. Vi har dem. Lad os få de vogne læsset af.
Skynd jer.
Frank, vi skal bruge flere tæpper til de
sårede minearbejdere.
Tag nogle mænd og skovle og hjælp til
med den mur af mudder.
Kom så.
Sådan der.
-Hickam, hjælp mig. -Tag den.
Er du okay? Din arm?
Du skal nok klare den.
De sover endelig.
-Robert er en lille ballademager. -Jeg er overrasket over, at de sover.
-De sover aldrig i skolen. -Jeg var desperat.
Vi løb tør for ting at lave, og de begyndte at være
en smule udfordrende, så...
-Så? -Så jeg bestak dem.
Bare en smule.
Jeg kan ikke vente.
Jeg fortalte dem, jeg kender en i et cirkus.
Sprechstallmeisteren. Hvis de opførte sig pænt
og gik i seng, så...
ville jeg få cirkus til byen.
Har du tænkt på, hvordan du vil overbevise Lee,
til at få cirkus til byen?
Ikke... helt.
Jeg ville vente til efter bryllupsrejsen.
Det her gør ondt.
Jeg er døende, er jeg ikke?
Spar på kræfterne. Vi får dig hjem.
Præster er altid elendige løgnere.
Jeg tager hjem, bare ikke med dig.
Det skal nok gå.
Bliv hos mig her.
Sig til min kone...
Jeg elsker hende.
For altid.
Og min dreng...
Sig, jeg er stolt af ham.
Hvad hedder din dreng?
Harper.
Harper?
Jeg kender ham.
Han er god.
Lov mig, du siger det.
Han er død.
-Talte du med lægen? -Han sagde, det var usikkert.
Henry var ikke i live, hvis det ikke var for dig.
Han skulle slappe af. Han hørte ikke efter.
Nora.
Hvor var I på vej hen?
Jeg sagde, vi skulle starte på ny et nyt sted.
Vi overvejede Union City.
Hvorfor havde Henry så travlt?
Jeg er ikke sikker, men der var noget galt.
Jeg må gå. Det siges, at dalen nær Albert Hills er oversvømmet.
-Husker du Lucy Benson? -Carls datter?
Hun bor alene. Sørg for hun er okay.
Pas på derude.
Jeg håber, det er nok.
Man har aldrig nok, når sådan noget sker.
Vi er ikke forberedt som hospital. Vi ved ikke, hvor mange er sårede.
Vi har allerede tømt byen.
Vi må klare os, med det vi har.
Gud giver ikke en mere, end man kan klare.
Okay.
Okay, okay. Jeg ved, hvad I tænker, så...
-I kan lige så godt sige frem. -Sige hvad?
Hvis vi mangler bandager...
så kan vi bruge stoffet, jeg bestilte.
Stof? Hvad stof?
Det ved du godt.
Stoffet til mine brudepigers kjoler.
-Rosemary, er du sikker? -Ja.
Jeg er sikker.
Dottie?
Jeg vil dog sige, at det bliver de mest elegante bandager
i historien.
-Er alle klar? -Ja.
Hvor slemt er det?
Der er to døde, et par dusin sårede.
Det kunne have været værre.
Måske ser jeg det sådan senere.
Det bliver svært at komme ned af bjerget om natten.
Lad os holde ilden igang,
få alle under tæpperne. Vi tager tilbage når solen står op.
Jesse, tag tilbage til byen.
Sig, de kan forvente sårede i morgen tidlig.
Det burde gøre det.
Ja.
Jeg hjælper Faith med tøjet.
Rosemary melder sig frivilligt til at optrevle hendes brudepigers kjoler.
Livet er fyldt med overraskelser.
Men det skal jeg ikke sige til dig.
-Hvordan går det med dig og Charlotte? -Vi har ikke meget til fælles.
I har noget til fælles.
I elsker begge Jack meget højt.
-Jesse. Er mændene tilbage? -De kommer i morgen tidlig.
Betjenten siger, I skal forvente 20 sårede minearbejdere.
Nogle i rigtig dårlig stand.
Vi gør, hvad vi skal gøre.
Er Frank...
-Er mændene fra Hope Valley okay? -De har det fint.
Men der er et problem. På vej tilbage, var der tømmerhobning.
En masse vand samlet.
Nybyggeriet ved floden ligger i vejen.
De bliver ramt.
De skal væk, inden vandet rammer...
De klarer den ikke.
Lucy?
-Lucy. -Her.
Lucy.
Er du såret?
-Det er mit ben. Det sidder fast. -Hvad er der sket?
Jeg fodrede høns, da flodbølgen kom.
Hønsehuset faldt på mit ben. Det begynder at gøre ondt nu.
Jeg får dig ud derfra.
Hvad laver du?
Prøver at fjerne det fra dig.
Okay. Tilbage.
Kom her. Put dine arme om mig.
-Du klarer det fint. Kom. -Okay.
Vi har ikke tid til at vente på mændene.
Vi må evakuere nybyggeriet.
Vi må finde pladser til dem i byen.
Dottie, gå hen til rækkehusene, se om der er nogen der...
-...som kan tage imod dem. -Selvfølgelig.
Vi stiller senge op i saloonen.
Det er en god idé. Florence, du fører an.
Jeg går igang.
-Jeg hjælper dig. -Mange tak.
Vi må finde mad. Hvem ved, hvor længe de bliver.
Vi finder, så meget mad vi kan i caféen.
Der kommer du ind, Clara.
Minearbejderne, deres familier, plus allesammen her?
Jeg ved ikke, om vi har nok til alle.
Jo, vi har.
Jeg forventede 70 gæster til min reception
med et valg af fire forretter.
Vi burde klare os.
Rosemary, din bryllupsmiddag?
Det er lige så fint med grød og bønner.
Jeg kan bruge hjælp i køkkenet.
Pligten kalder.
Hvem vil finde os nogle vogne.
Vi mødes foran fængslet ved daggry.
Har du brug for os til andet?
Be.
Det var det sidste.
Jeg får det bedre, når alle er i Hope Valley.
Vi må tage den med ro.
Vi vil ikke have sårede til at komme til skade under turen.
Få en rask mand på hver vogn.
Føler de, vi skal stoppe, bed dem råbe op.
Vi gjorde det godt her, Jack.
Oddsene var imod os, men Gud var med os.
Hvorfor er du tilbage?
Der er tømmerhobning i floden, som er ved at briste.
Det sender en flodbølge gennem byen.
-Hvor lang tid har vi? -Det sker når som helst.
Damerne advarer dem.
Få dem tilbage til Hope Valley.
Jeg tager til nybyggeriet.
Vi må skynde os. Vi må væk fra floden.
Hurtigere.
Hvad med alle vores ting?
Du har Oliver. Det er vigtigst.
Hvad med mine tallerkener og hans vugge?
De kan erstattes, du kan ikke.
-Fru McCormick. Kom så. -Jeg tager ikke afsted.
Hvis Herren vil tage mig, så er det fint med mig.
Vær nu sød.
Jeg flytter mig ikke.
Er alting okay?
Hun vil ikke afsted.
Lad mig prøve.
Hun er din.
Fru McCormick, jeg er Abigail Stanton. Jeg ved, du ikke er glad...
Jeg har levet mit liv.
Ender det her, så lad det være det.
Ingen vil savne dig?
Min mand har været død i 20 år.
Min mand døde også. Jeg ved, hvordan det er at leve alene,
og jeg havde det også skidt.
Ved du, hvad jeg gjorde?
Jeg rejste mig og kom videre.
Og det er, hvad du skal gøre.
Hav ikke ondt af dig selv og lev hvert øjeblik...
-...som Herren har givet dig. -Jeg går ingen steder.
Kan du så komme på en af de vogne med det samme
ellers tager jeg dig og kyler dig i en
i din gyngestol!
-Hvor skal vi hen? -Hope Valley, hvor du er i sikkerhed.
Vil min far være der?
Det finder vi ud af.
Har nogen set Maggie?
Hun var her lige før.
Hun glemte Opals bamse ved teen,
hun drak med dukkerne, så hun gik tilbage efter ham.
-Hvor var det, Timmy? -Ved fyrretræet ved floden.
Jack, Maggie mangler.
De tror, hun gik til floden.
-Jeg ville lede efter hende. -Jeg finder hende.
Få alle væk herfra, så hurtigt du kan.
Vi må afsted.
Okay.
Hold fast, allesammen.
Vi tager afsted.
Nu.
Kom så!
Maggie!
Bliv der. Jeg kommer til dig, okay?
Brækket arm? Skolen.
-Sådan der. -Ja.
Jeg forbandt hendes ben, men det svulmer op.
Hjælp hende over til infirmeriet. Jeg kigger, når jeg kan.
Okay.
Pas på trinnet, unge mand.
Sådan der.
Forsigtigt.
Sådan der, unge dame.
Der er varm suppe i caféen, hvis I er sultne.
Mange tak, frue.
Hvordan kan jeg hjælpe?
Kan du tage børnene til saloonen?
-De kan blive der nu. -Lad os gå ind i varmen.
Lyder det godt?
Kom så.
Åh, nej.
Er du sikker på, det var ham?
-Ja. -Jeg beklager virkeligt.
Jeg beklager så meget.
Hvis nogen ved, hvad de gennemgår, så er det os.
Jeg ville ønske, vi kunne gøre mere.
Er saloonen fuld?
-Vi kan tage et par mere. -Godt. Gør det.
Har du set Jack nogen steder?
Nej. Måske har hr. Coulter.
-Lee? -Ja?
Ved du, hvor Jack er?
Jeg har ikke set ham. Måske ved skolen.
Jeg kom lige derfra.
Jeg har ikke set ham.
Han må være et sted.
For dælen.
Nybyggeriet er oversvømmet. Alt er borte.
-Kom. -Jeg fandt hende her...
-...gående alene på stien. -Maggie.
Har du set betjent Thornton?
Hvad skete der? Ved du, hvor han tog hen?
Vandet tog ham.
Elizabeth, hvor skal du hen?
Jeg må finde Jack.
Alle som kan finde en hest, følg mig.
-I hørte hende. Stig op. -Nogen må fortælle Charlotte.
-Jeg siger det. -Okay.
Jack!
Jack?
Jack!
Jack?
Jack!
Jack?
Jack!
Jack?
Han er hernede.
Jack!
Jack? Jack!
Der er en puls.
Vi fandt ham. Han er her.
Kom så!
Jack?
Jack.
Han er nedkølet.
Han havde ikke overlevet, hvis du ikke havde fundet ham.
Faith, burde han ikke være i infirmeriet?
Jeg kan behandle ham. Det er bedre her.
Der et par slemme sår, men jeg fandt ingen brækkede knogler.
Det er godt nyt.
Dårligt nyt er... hans negle er blå.
Tidlig tegn på lungebetændelse.
Hvor slemt er det?
Svært at sige lige nu.
Vi holder ham varm og tvinger væske i ham.
Jeg tilser ham senere.
Faith?
Godt, du er her.
Hvis der er noget, jeg kan gøre...
-Vi kan skiftes til at være hos ham. -Nej.
Jeg bliver hos ham.
Så længe det kræves.
Elizabeth.
Jeg vil gerne.
Jeg vil gerne blive.
Selvfølgelig.
Lad mig tage den for dig.
Er det ikke kært af dig?
Sådan.
Betjent Thornton er din ven, ikke?
Det er han. En meget god ven.
Er du bekymret for ham?
Cody, vi er alle bekymret for, hvad der kan ske.
Men jeg lærte for længe siden at bekymringer...
-...ikke gør tingene nemmere. -Hvad gør så?
Beskæftigelse.
Og sørge for andre.
Faktisk, så er der en, som har brug for dig
til at sørge for dem.
Nogen som er mere bekymret for betjent Thornton, end du er.
Hvem er det?
Den gamle fjollede hund han har.
-Du mener Rip? -Ja. Rip.
Jeg synes, du skulle finde Rip og sørge for, at han er okay.
-Han er bange. -Sikkert mere end jeg.
Så må du hellere muntre ham op.
Kan du bære det resten af vejen?
Det klarer jeg.
Hvordan går det?
Faith tror, det er lungebetændelse.
Da jeg var yngre, døde min tante af det.
Familen, tværs over vejen, mistede en bedstefar.
-Jeg kender folk som kom sig. -Gør du?
Ung mand på Jacks alder.
Men Jack er stærk.
Byen har været igennem så meget. Hvis der sker Jack noget...
Vi tager én dag ad gangen.
-Jeg tænkte... -Jeg tænkte det samme.
Vi holder nattevagt i nat efter solnedgang.
Vi kommer igennem det.
Jeg hørte, Gowen var i en bilulykke.
Du hørte rigtigt.
-Klarer han den? -Ikke sikkert endnu.
Hvad gør jeg?
Skal jeg oplyse byrådet om de manglende penge?
Jeg tror, alle har nok at bekymre sig om lige nu.
Lad os vente til en anden dag, okay?
Jeg husker da Jack var omkring fire...
syg som en hund.
Jeg sad hos ham dag og nat i en uge.
Jeg vil være gal på ham.
Men han gjorde, hvad han skulle have gjort.
Han reddede en masse liv.
Jeg ved det.
Det ville være så uretfærdig at miste to mænd
på grund af deres mod.
Det ville være uretfærdigt.
Jeg har brug for luft.
Åh, Jack.
Jeg ved, det ikke altid har været nemt for os.
Fra den første dag jeg mødte dig...
Vidste jeg, at uanset hvad...
så var vi ment for hinanden.
Jeg er ked af alt, jeg har sagt eller gjort, som sårede dig og...
ville gerne tage det tilbage.
Jeg ved Gud, ville have os til at leve sammen.
Du må ikke forlade mig.
Ikke lige nu.
Bliv her.
Vær sød?
Elizabeth?
Jeg faldt vist i søvn.
Hvorfor kommer du ikke ned og får lidt mad? Jeg bliver hos Jack.
Jeg er ikke sulten.
Han ville, du skulle klare dig selv.
Jeg forlader ham ikke.
-Tror du, han ved, jeg er her? -Selvfølgelig gør han det.
Jeg føler mig så alene.
Nej.
Du er aldrig alene.
Hvordan går det?
Det samme.
Elizabeth vil ikke forlade ham, så jeg bringer hende lidt te.
Jeg ved ikke, hvem vi skal bekymre os om, hende eller ham.
Jeg forstår.
Det gør jeg også.
Jeg tager teen op.
Charlotte.
Det er okay at græde.
At græde hjælper ikke nogen.
Jeg ved, vi alle tænker på Jack.
Men nu er det tiden til at samles og bede for vores fællesskab.
Herre, vi kommer til dig i denne hårde tid.
Vi lægger vores elskedes liv i dine hænder.
Jeg ville ønske, du kunne se, hvad der skete.
Hele byen beder for din bedring.
At du får det bedre.
Kan du gøre det for dem?
Hvad med for mig?
Det er okay. Jeg kan vente.
Så længe det tager.
Husker du vores nytårsfortsæt?
At være tålmodig, være forstående.
Ikke at skynde sig.
Men tage vores tid.
Men ikke...
Men ikke tage for lang tid.
Jack.
Undskyld.
Hej.
Nogle tror, fordi Hope Valley er en lille by
på kanten af grænsen, så bevæger livet sig langsommere.
Men alt skete hurtigt i ugerne efter oversvømmelsen
og tragedien ved minen.
Jack kom sig.
Jeg sendte mit manuskript...
FORTÆLLINGER FRA GRÆNSEN
ELIZABETH THATCHER
...til et halvt dusin forskellige udgivere.
I mellemtiden, insisterede Charlotte på at lave alle Jacks yndlingsretter.
Og han overlevede også dem.
De fleste nybyggere flyttede højere op.
Og Rosemary indså, at et simpelt bryllup, med manden hun elskede,
var alt, hun havde brug for.
-Hvad skete der med havepavillonen? -Vi havde ikke tid til havepavillonen.
Det ser fint ud herinde.
-Hun bliver glad herinde. -Det håber jeg.
Bruden kommer snart.
Abigail siger, hun ordner hår i sidste øjeblik.
Hendes hår?
Måske får jeg tid til at bygge pavillonen.
-Det skal du. -Okay.
Okay.
Mit første bryllup.
De er altid smukke.
Clara.
Efter alt det der er sket her, har jeg tænkt på, hvad du sagde...
Og du havde ret.
Visse ting er vigtigere end penge.
Jeg er glad for, du sagde det.
Hvorfor er det fugtigt i dag?
Se, hvad det gør ved mine krøller.
Rosemary, du er smuk. Stol på mig.
Virkelig? Jeg ville gå efter betagende.
Jeg tror, vi må nøjes med "smuk."
Så er det nu.
Du fandt den rette mand til at gøre dig lykkelig.
-Det gjorde jeg. -Du skal vide...
...selvom tingene ikke gik mellem dig og Jack,
så vil du altid være som en datter for mig.
Du skal have tak for det.
Du har også fundet den rette mand.
-Har jeg? -Jeg ved, hvad Jack synes.
Jeg kom ikke her for at godkende dig.
Ingen skal blande sig
i andres personlige anliggender.
Også selvom det er din søn?
Især hvis det er min søn.
Jeg ved, vi ikke har meget til fælles,
og det var ikke nemt at have mig på besøg.
Det passer ikke.
Det er lidt sandt.
Det eneste jeg ville have for Jack, var at han fandt en,
som ville elske ham, som jeg gør.
-Og være så fræk som du er mod ham? -Det er rigtigt.
Jeg tror, han har fundet hende.
Men lov mig, at du viser mig,
hvordan du laver kødtærte en dag.
Aftale.
Det er tid.
Jack.
Du er i sandhed en god mand.
Mange tak.
Jeg er den heldigste mand i verden.
Ikke halvt så heldig som mig.
Vi er samlet her i dag
for at forene denne mand og kvinde i hellig ægteskab.
Må I altid dele med hinanden kærlighedens gaver.
Være ét i hjerte og sind.
Må I altid skabe et hjem sammen, som giver jeres hjerter kærlighed
generøsitet samt godhed.
Disse to liv er nu forenet i én ubrudt cirkel.
Hvad Gud har bragt sammen, må intet menneske adskille.
Og må de finde i hinanden kærlighed for altid og rent.
Rosemary, Lee...
Jeg erklærer jer for ægtefolk.
Du må kysse bruden.
Jeg havde glemt det.
Tekster af: Huy Uusitalo