Din episoadele anterioare...
- Ea e mama mea, Charlotte Thornton. - Îmi pare bine să te cunosc.
Vrem ca nunta noastră să fie fantastică.
Ar putea fi un nou început pentru noi. Nu văd nici un motiv să amânăm.
- Alunecare de teren! - Veniți! Toată lumea să iasă!
Henry, ai grijă!
Le-a fost greu prietenilor noștri din colonie
să afle de alunecarea de teren, dar, pe măsură ce ne apropiam de oraș,
deveneam îngrijorată de provocările aflate mai aproape de casă.
- Bună dimineața, doamnelor! - Bună dimineața!
Știi că ești prima persoană pe care o vedem de azi-dimineață?
Se pare că oamenilor de aici le place să doarmă.
Mama ta a dat deșteptarea la 5:00. Iar.
Știi cum se spune, prima pasăre care se trezește primește viermișorul.
Asta aveți în coșulețe?
- Fructe de pădure. - Nimic nu e ca un mic dejun rustic.
- Fructe, bacon, ouă... - Omletă, cu multă untură.
- Ghinion! Abia am mâncat. - Ce păcat!
Nu vreau să vă las singure, dar trebuie să-l scot pe Rip la o plimbare.
- Sigur trebuie să pleci? - O să avem mai mult timp să ne cunoaștem.
Știi ce-mi spunea mama ta?
Când era învățătoare, mergea la școala ei prin nămeți de zăpadă.
- Înalți de 3 m. - 3 m?
- Mie-mi spunea că de 1,5 m. - Iar sesizez urma de obrăznicie.
Plimbare plăcută!
Știai că, atunci când era mic, se furișa din casă
și fugea prin ploaie gol-pușcă?
- Serios? - Pe curând!
- Jack, ce bine că te-ai întors! - Ce s-a întâmplat?
O alunecare de teren la mină.
E rău. Sunt mulți oameni răniți.
Rămâi cu el. Mă duc acolo cu cât de mulți oameni pot.
Poate că ar trebui să vin cu tine la mină.
Nu pot risca să fii rănită.
O să transform școala în infirmerie suplimentară.
- Nu se știe câți pacienți o să am. - Bună idee. Du-te!
- Sper că am strâns suficiente pături. - Poate mai au și alții de donat.
- O să bat la fiecare ușă. - Știu.
- Ești sigur că drumurile sunt sigure? - Destul de sigure.
- Dacă mai are loc o alunecare de teren? - Trebuie să ne asumăm acest risc.
- Lee, promite-mi că o să ai grijă. - Promit.
Nu vreau să rămân văduvă dinainte să mă mărit.
O să fie bine.
Repede. Să mergem!
Să încărcăm.
Dottie!
- Jack? - Dottie...
- L-ai văzut pe Bill? - A plecat din oraș aseară, cu treabă.
Mersi.
Jack!
V-am pregătit ceva de mâncare.
Hickam!
Ia asta! Mersi.
- Nu-ți face griji. Ne vedem în curând. - Așa să faci.
Altfel, n-o să te iert.
Gata? Să mergem!
Putem pune paturile lângă peretele îndepărtat.
- Le pregătim apoi. - Cu siguranță.
După cum vedeți,
școala o să fie foarte aglomerată azi,
așa că mutăm orele în cafeneaua lui Abigail.
Trebuie să plec puțin din oraș azi, dar dra LeVeaux a acceptat cu bunăvoință.
- O să vă fie învățătoare azi. - Bună, copii!
Știu că e un prilej de bucurie pentru voi și vă promit că o să ne distrăm.
Da, draga mea?
Cum ne place nouă sau dv.?
Vă promit că o să găsim ceva împreună.
Da, tinere care pari îndoielnic?
E adevărat că mai mulți oameni au murit în munți?
Robert, încă nu știm ce s-a întâmplat,
dar sergentul Thornton împreună cu alții o să-i ajute.
- O să vină noroiul și aici? - În niciun caz.
- Orașul nostru o să fie bine. - De ce trebuie să plecați?
Opal...
Îi mai ții minte pe Timmy, pe Maggie și pe Harper din colonie?
Unii dintre ei au tătici care lucrează în mină
și, când o să afle ce s-a întâmplat, probabil că o să fie foarte speriați.
Dar o să te întorci înapoi. Da?
Dra Thatcher se întoarce mereu înapoi,
iar eu o să am grijă de tine cât timp e plecată.
Mulțumesc, Emily.
Vă rog să vă grupați în coloană doi câte doi.
Cât o să fii plecată?
Probabil că o să ne ia toată ziua, cu drumul până acolo și înapoi.
- Serios? Așa de mult? - Te-ai răzgândit?
Nu, nu în privința copiilor. O să ne descurcăm.
Atunci?
E...
În astfel de momente...
O să mă simt mai bine după ce o să vă întoarceți toți
și o să fim în siguranță.
Copii, urmați-mă!
Pa! Distracție plăcută!
Și fiți cuminți.
Ajutor!
- Nora! - Bill!
Nora!
- Nora? - Aici, jos!
Ești bine?
E Henry. Nu-l pot ridica singură.
Opriți!
E prea mare ca să fie ocolit de căruțe.
Nu așa mi-am imaginat că o să-mi petrec ziua de dinaintea nunții.
Sper că nu e un semn rău.
Nu-ți face griji. Rosemary n-o să permită ca vremea urâtă să-i strice planurile.
Dacă Mama Natură știe ce e mai bine pentru ea, o să se retragă.
Gata?
Cred că au căzut mulți copaci în furtună.
Nu mă mir, la ce vânturi sunt.
Poate fi o problemă dacă stăvilesc râul.
- Gata? - Ușurel.
Bine.
Nu e niciodată ușor să dai astfel de vești,
dar a fost o alunecare de teren la mina Silverton.
Am știut că o să se întâmple ceva rău acolo.
- Știam eu. - Roy e bine?
Roy a fost cel care a venit în oraș să ne spună.
Știți cumva dacă sunt oameni răniți?
Nu știm multe,
dar sergentul Thornton conduce acum acolo un grup de voluntari.
Știu...
Am avut și noi un accident groaznic la mina noastră, acum câțiva ani.
Știu că e greu.
Trebuie să fim puternici.
Dră Thatcher, de ce plânge dna McDonnell?
A avut loc un accident la mină.
- Ce fel de accident? - O alunecare de teren.
Tatăl meu lucrează acolo.
Știu, Harper. Mulți dintre voi aveți tați care lucrează la mină.
Tații voștri ar vrea să fiți curajoși, ca mamele voastre să nu se îngrijoreze.
- Credeți că puteți face asta? - Nu știu.
Și Brownie e speriat,
dar spune că, dacă o să fii curajoasă, o să fie și el.
- O să fiu curajoasă pentru Brownie. - Cred că Brownie vrea o îmbrățișare.
Intrați!
Sunt oameni blocați înăuntru și unii sunt afară, îngropați în noroi.
Nu vă faceți griji, îi scoatem. Băieți, să descărcăm căruțele!
Mișcați-vă repede!
Frank, ne mai trebuie pături aici pentru minerii răniți.
Jesse, ia niște oameni și lopeți și ajută cu zidul de noroi.
Haideți...
Așa... E frig, să te învelesc.
Pe mine!
Ești bine? Brațul tău?
O să fiți cu toții bine.
I-am culcat pe toți. Robert ăla e mare poznaș.
Sunt surprinsă că au vrut să se culce.
- La școală nu dorm niciodată. - Eram disperată.
Rămăsesem fără activități și deveniseră puțin dificili.
- Și... - Și?
- I-am mituit doar puțin. - Abia aștept să aud.
Le-am spus că știu un bărbat de la circ. Însuși maestrul de manej.
Le-am promis că, dacă sunt cuminți și se culcă...
...o să aduc circul în oraș.
Te-ai gândit cum o să-l convingi pe Lee să aducă în oraș circul?
Nu chiar.
Aș aștepta până după luna de miere.
Ai nevoie de o atelă și...
- Bine. - O să doară.
Sunt pe moarte. Nu-i așa?
Păstrează-ți energia. O să te ducem acasă.
Pastorii sunt mereu niște mincinoși groaznici.
O să merg acasă, dar nu cu voi.
O să fie bine.
Rămâi cu mine.
Spune-i soției mele...
Spune-i că o iubesc.
O să o iubesc mereu.
Și spune-i băiatului meu...
...că sunt mândru de el.
- Cum îl cheamă pe băiatul tău? - Harper.
Harper?
Îl cunosc pe fiul tău. E un băiat bun.
Promite-mi că-i spui.
S-a stins...
- Ai vorbit cu doctorul? - A spus că starea sa e instabilă.
Henry n-ar fi fost în viață dacă n-ai fi fost tu.
I-am spus să încetinească, dar nu mă asculta.
Nora...
Unde mergeați?
I-am spus că ar trebui să o luăm de la capăt altundeva.
Ne-am gândit la Union City.
De ce era Henry așa de grăbit?
Nu știu sigur, dar ceva era în neregulă.
Trebuie să plec. Am auzit că s-a inundat valea de lângă Albert Hills.
- O mai știi pe Lucy Benson? - Fiica lui Carl?
Locuiește singură acolo. Vreau să mă asigur că e bine.
Ai grijă!
Sper că sunt suficiente.
Niciodată nu sunt suficiente când se întâmplă așa ceva.
Nu suntem pregătiți să conducem un spital. Nici nu știm câți răniți sunt.
Am scotocit tot orașul. Trebuie să ne descurcăm cu ce avem.
Dumnezeu nu-ți dă mai mult decât poți duce.
Bine... Știu la ce vă gândiți, așa că...
- Mai bine ați spune-o. - Să spunem ce?
Dacă rămânem fără bandaje,
putem folosi materialul pe care l-am comandat.
Material? Ce material?
Știți foarte bine ce material.
Materialul pentru rochiile domnișoarelor de onoare.
- Rosemary, ești sigură? - Da. Sunt sigură.
Dottie?
Să vă spun ceva.
O să fie cele mai elegante bandaje din istoria medicinei.
- Sunt toți? - Așa se pare.
Cât de rău e?
Sunt doi morți și douăzeci și ceva de răniți.
Putea să fie și mai rău.
Poate o să simt și eu asta mai târziu.
Ar fi dificil să coborâm muntele noaptea.
Să ținem focurile aprinse și toți să se învelească în pături.
Ne întoarcem când răsare soarele.
Jesse, întoarce-te în oraș și spune-le să-i aștepte pe răniți dis-de-dimineață.
- Sigur o să ne descurcăm... - Da.
O ajut pe Faith cu hainele.
Rosemary LeVeaux s-a oferit să sacrifice rochiile domnișoarelor ei de onoare.
Viața e plină de surprize.
Dar nu trebuie să-ți spun asta. Cum te înțelegi cu Charlotte?
Mi-aș fi dorit să avem mai multe în comun.
Aveți ceva în comun.
Amândouă îl iubiți pe Jack foarte mult.
- Jesse! S-au întors oamenii? - O să vină dimineață.
Sergentul a vrut să știți că sunt cel puțin 20 de mineri răniți, unii grav.
O să facem ce trebuie.
Frank e... Bărbații din Hope Valley sunt bine?
Da, dar e o problemă.
La întoarcere, am văzut un blocaj din bușteni în râu. S-a adunat multă apă.
Colonia de lângă râu e chiar în calea apei. O să fie luați de apă.
Dacă cei de acolo nu pleacă înainte să-i lovească viitura...
Nu o să supraviețuiască.
- Lucy? Lucy! - Aici!
Lucy! Ești rănită?
- La picior. E blocat. - Ce s-a întâmplat?
Hrăneam găinile când a venit viitura.
Cotețul a căzut pe piciorul meu. Mă doare rău.
Mai rezistă puțin. O să te scot de acolo.
- Ce faci? - Încerc să-l ridic de pe tine.
Haide, băiete...
Înapoi, băiete!
Bine.
Vino aici, prinde-mă cu brațul. Așa, te descurci minunat.
- Haide! - Bine.
Nu avem timp să așteptăm întoarcerea bărbaților.
Trebuie să mergem acolo și să evacuăm colonia.
Trebuie să le găsim loc în oraș.
Dottie, du-te la casele înșiruite,
vezi dacă cineva de acolo poate găzdui câțiva oameni.
Desigur.
- Putem așeza niște paturi în cârciumă. - E o idee bună.
- Florence, ocupă-te tu. - Acum.
- Te ajut și eu. - Mulțumesc.
Trebuie să găsim mâncare pentru ei. Cine știe cât o să stea aici?
O să hrănim cât de mulți putem în cafenea. Clara, cu asta o să ajuți tu.
Minerii, coloniștii, familiile lor și toți cei care locuiesc aici?
Tot nu sunt sigură că o să ne descurcăm.
O să ne descurcăm.
Așteptam 70 de persoane pentru nunta mea, cu o variantă de patru meniuri.
Ar trebui să ne descurcăm.
Rosemary, dineul pentru nunta ta?
O să fie la fel de minunat și cu griș și fasole.
Mi-ar prinde bine puțin ajutor în bucătărie.
Mă cheamă datoria.
Cine ne poate găsi niște căruțe?
Ne întâlnim în fața închisorii în zori.
Mai aveți nevoie să facem ceva?
Să vă rugați.
E ultimul.
O să mă simt mai bine când o să-i ducem pe toți în Hope Valley.
Să mergem încet, ca să nu-i zguduim pe cei cu leziuni interne.
Să alocăm câte un bărbat sănătos pentru fiecare căruță.
Dacă o să fie nevoie să ne oprim pentru cineva, trebuie doar să strige.
Jack, am făcut treabă bună aici.
Sorții au fost împotriva noastră, dar Providența a fost alături de noi.
Ce cauți aici?
E un blocaj de bușteni pe râu care o să se reverse în curând.
O viitură va ajunge rapid în colonie.
- Cât timp mai avem? - Din ce am văzut, poate începe oricând.
Doamnele se duc să-i prevină.
Frank, du oamenii în Hope Valley. Mă duc la colonie.
Trebuie să ne mișcăm mai repede! Trebuie să plecăm din calea râului!
Grăbiți-vă!
- Cum rămâne cu lucrurile noastre? - Îl ai pe Oliver. E tot ce contează.
Cum rămâne cu vasele mele și cu pătuțul lui?
Pot fi înlocuite. Tu nu poți fi.
- Haideți, dnă McCormick! - Nu plec.
Dacă bunul Dumnezeu vrea să mă ia, e în regulă din partea mea.
- Vă rog! - Nu mă mișc de aici.
- E totul în regulă? - Nu vrea să plece.
- Permite-mi să încerc și eu. - Sigur.
Dnă McCormick, sunt Abigail Stanton. Știu că nu sunteți fericită...
Mi-am trăit viața. Dacă o să se încheie acum, așa să fie.
N-o să-i fie nimănui dor de dv. după ce n-o să mai fiți?
Soțul meu a murit acum 20 de ani.
Și soțul meu a murit. Știu cum e să trăiești singur.
Și obișnuiam să-mi plâng de milă.
Când s-a întâmplat asta, știți ce am făcut?
M-am ridicat și am continuat. Asta trebuie să faceți și dv.
Să nu vă mai plângeți de milă
și să trăiți fiecare clipă pe care v-o oferă bunul Dumnezeu.
Nu mă mișc de aici.
Dacă nu urcați în clipa asta într-o căruță,
vă iau cu forța și vă arunc într-una, cu tot cu balansoar!
- Unde mergem? - În Hope Valley, ca să fiți în siguranță.
- E și tatăl meu acolo? - O să vedem când ajungem.
- A văzut-o cineva pe Maggie? - Era aici acum un minut.
A lăsat ursulețul lui Opal la petrecerea cu ceai
pe care o ținea cu păpușile ei, așa că s-a întors după el.
- Timmy, unde era petrecerea cu ceai? - Lângă pinul din apropierea râului.
Jack! Jack, Maggie lipsește! Copiii cred că s-a dus pe malul râului!
Tocmai plecam s-o caut.
Mă duc eu după ea! Scoateți-i pe toți de aici cât de repede puteți!
- Elizabeth, trebuie să plecăm. - Bine.
Pregătiți-vă, plecăm!
Haide!
Maggie!
Rămâi acolo! Vin la tine!
Brațul rupt? La școală.
I-am bandajat piciorul cât de bine am putut, dar i s-a umflat.
Ajut-o până la infirmerie. O examinez când pot.
Ai grijă la coborâre.
Așa...
Cu grijă. Așa, micuțo.
Domnilor, e supă caldă la cafenea.
- Dacă vă e foame. - Mulțumim, dnă.
- Cu ce pot ajuta? - Du copiii la cârciumă. Pot sta acolo.
Să intrăm la căldură. Ce ziceți?
Haideți!
A murit, dnă Tucker. Când era în viață, am vorbit...
Nu...
Sunteți sigur că era el?
- Da. - Îmi pare foarte rău.
Îmi pare foarte rău.
Dacă e cineva care știe prin ce trec bieții oameni, noi suntem aceia.
Mi-aș dori să-i putem ajuta cu mai multe.
- Cârciuma e plină? - Mai încap câțiva.
Bine. Mergeți!
- L-ați văzut pe Jack pe undeva? - Nu. Poate l-a văzut dl Coulter.
- Lee! - Da.
Știi cumva unde e Jack?
- Nu, nu l-am văzut. Poate e la școală. - Nu, am fost acolo.
Nu l-am mai văzut de când plecam din colonie.
Sigur e undeva.
Colonia a fost inundată.
- Totul a fost luat de ape. - Vino aici, scumpo.
Am găsit-o singură pe drum.
Maggie... L-ai văzut pe sergentul Thornton?
Ce s-a întâmplat? Știi unde s-a dus?
L-a luat apa.
- Elizabeth, unde te duci? - Trebuie să-l găsesc pe Jack!
Oricine găsește un cal să vină după mine!
Ați auzit-o! Pe cai!
- Cineva trebuie să-i spună lui Charlotte. - Îi spun eu.
Jack!
Jack! Jack!
Jack!
E acolo, jos! Jack!
Jack! Jack...
E în viață. Are puls.
L-am găsit! E aici!
Să mergem!
Jack...
Suferă de hipotermie.
N-ar mai fi trăit mult dacă nu l-ați fi găsit.
Faith, n-ar trebui să fie la infirmerie?
Îl pot trata aici. O să se simtă mai confortabil.
Are câteva contuzii grave, dar nu are oase fracturate.
Sunt vești bune.
Vestea proastă e...
...că are unghiile de la mâini vinete.
E un semn timpuriu de pneumonie.
- Cât de grav e? - E greu de spus acum.
O să-l ținem la căldură și, desigur, o să-i administrăm lichide.
- Mă întorc să văd cum se mai simte. - Faith...
Mă bucur mult că ești aici.
Dacă te pot ajuta cu ceva...
- Putem să stăm cu el cu rândul. - Nu.
O să stau eu cu el,
oricât e nevoie.
- Elizabeth... - Vreau asta.
- Aș vrea să stau și eu. - Desigur.
Vă pot ajuta eu.
Ce drăguț din partea ta! Poftim...
Sergentul Thornton vă e prieten. Nu-i așa?
Sigur, un prieten foarte bun.
- Vă faceți griji pentru el? - Cody...
Toți suntem îngrijorați de ce se poate întâmpla, dar am aflat acum ceva timp
că grijile nu fac lucrurile mai ușoare.
- Și ce le face mai ușoare? - Să te menții ocupat.
Și să ai grijă de ceilalți.
De fapt, cred că e cineva care are nevoie acum de grijă.
Cineva care e mai îngrijorat pentru sergentul Thornton decât ești tu.
- Cine? - Câinele lui bătrân și caraghios.
- Adică Rip? - Da, Rip.
Ar trebui să-l găsești pe Rip chiar acum și să te asiguri că e totul în regulă.
- Sigur e speriat. - Sigur e mai speriat decât mine.
În acest caz, trebuie să-l înveselești.
Credeți că puteți duce asta singură?
Mă descurc.
Cum se simte?
Faith crede că poate fi pneumonie.
Când eram mai tânără, mătușa mea a murit de pneumonie,
iar familia de vizavi a pierdut un bunic.
Eu cunosc oameni care s-au însănătoșit.
- Da? - Un bărbat tânăr, de vârsta lui Jack.
Jack e puternic.
Orașul a trecut prin atâtea... Dacă i se întâmplă ceva lui Jack...
Să le luăm pe toate pe rând.
- Mă gândeam... - Și eu mă gândeam la același lucru.
O să organizăm o noapte de veghe și rugăciune după apus.
O să trecem și prin asta.
Am auzit că primarul Gowen a avut un accident de automobil.
- Ai auzit bine. - O să supraviețuiască?
- Încă nu se știe sigur. - Nu știu ce să fac.
Să informez consiliul municipal de banii lipsă?
Dle Jenkins, toată lumea are destule pe cap acum.
Să lăsăm asta pe altă zi. Bine?
Îmi amintesc când Jack avea patru ani.
Era foarte bolnav.
Am stat cu el zi și noapte timp de o săptămână.
Nu vreau să fiu supărată pe el.
Nu pot, fiindcă făcea ceea ce trebuie.
- A salvat multe vieți. - Știu.
Ar fi cumplit de nedrept să pierd doi bărbați
din cauza curajului lor.
N-ar fi drept deloc.
Trebuie să iau puțin aer.
Jack...
Știu că lucrurile n-au fost mereu simple pentru noi,
dar, din ziua în care te-am cunoscut,
am știut că, orice ar fi,
ne e dat să fim împreună.
Îmi pare rău pentru tot ce am spus sau am făcut vreodată și te-a rănit.
Dacă aș putea, aș lua totul înapoi.
Știu că ne este menit să avem o viață împreună.
De asta nu poți pleca.
Nu acum.
Te rog, rămâi cu mine.
Te rog...
Elizabeth...
Cred că am adormit.
De ce nu vii jos, să mănânci ceva?
- Stau eu cu Jack. - Nu mi-e foame.
El ar vrea să ai grijă de tine.
Abigail, nu plec de lângă el.
- Crezi că știe că sunt aici? - Sigur că știe.
Mă simt așa de singură...
Nu ești niciodată singură.
Cum e?
La fel.
Elizabeth nu pleacă de lângă el, așa că-i duc niște ceai.
Nu știu cine ar trebui să ne îngrijoreze mai mult dintre ei doi.
Știu ce simte.
Și eu.
Îi duc ceaiul.
Charlotte...
E în regulă să plângi.
Plânsul nu ajută pe nimeni.
Știu că toată lumea se gândește la Jack,
dar e timpul să ne reunim și să ne rugăm pentru comunitatea noastră.
Bunule Dumnezeu, ne înfățișăm înaintea Ta în această perioadă dificilă.
Îți încredințăm viața și sănătatea celor pe care îi iubim.
Mi-aș dori să vezi ce se petrece afară.
Tot orașul se roagă pentru vindecare.
Pentru tine.
Poți face asta pentru ei?
Dar pentru mine?
E în regulă.
Pot aștepta...
...oricât e nevoie.
Mai ții minte promisiunea noastră de Anul Nou?
Să fim răbdători,
să fim buni,
să nu ne grăbim,
ci să așteptăm.
Dar să nu...
Să nu așteptăm prea mult.
Jack...
Iartă-mă.
Bună!
Unii cred că, din cauză că Hope Valley e un oraș mic de frontieră,
viața are un ritm mai lent aici.
Evenimentele s-au succedat însă repede,
în săptămânile de după inundație și după tragedia de la mină.
Jack și-a revenit
și, în acest timp...
SCURTE POVESTIRI DE LA FRONTIERĂ DE ELIZABETH THATCHER
... mi-am terminat manuscrisul și l-am trimis la cinci edituri diferite.
Între timp, Charlotte a insistat să gătească mesele preferate ale lui Jack,
iar el le-a supraviețuit.
Majoritatea coloniștilor s-au mutat în zone mai înalte,
iar Rosemary și-a dat seama că o nuntă simplă cu bărbatul iubit
era tot ce avea nevoie.
Ce s-a întâmplat cu foișorul?
N-am mai avut timp pentru el.
- Arată minunat aici. - Sigur o să fie fericită.
- Sper. - Mireasa o să sosească în curând.
Abigail spune că-și face niște aranjamente finale la păr.
La păr?
Atunci, e posibil să am timp să fac foișorul...
- Te țin minte cu asta. - Bine.
Bine...
N-am fost niciodată la o nuntă.
Sunt frumoase.
Clara...
După tot ce s-a întâmplat aici, m-am gândit la ce mi-ai spus.
Și ai avut dreptate.
Unele lucruri sunt mai importante decât banii.
Mă bucur să te aud spunând asta.
De ce trebuie să fie umezeală azi? Priviți cum îmi stau buclele...
Rosemary, ești uimitoare, crede-mă.
Serios? Aș fi vrut să fiu răpitoare.
Trebuie să mă mulțumesc cu „uimitoare”.
Asta a fost.
Se pare că ai găsit bărbatul potrivit care să te facă fericită.
Da.
Chiar dacă lucrurile n-au mers între tine și Jack,
o să fii mereu ca o fiică pentru mine.
Mulțumesc.
Cred că ai găsit și tu bărbatul potrivit.
- Crezi? - Știu ce crede Jack.
N-am venit aici să vă dau aprobarea mea.
Nu e treaba nimănui
să se amestece în treburile personale ale cuiva.
- Chiar dacă e vorba de fiul tău? - Mai ales dacă e fiul meu.
Știu că nu avem multe în comun și că n-a fost ușor să mă ai în preajmă.
Nu e adevărat.
E puțin adevărat.
Mi-am dorit mereu ca Jack
să găsească pe cineva care să-l iubească la fel de mult ca mine.
- Și să-i răspundă la obrăznicii ca tine? - Exact.
Și cred că a găsit persoana.
Promite-mi însă că o să mă înveți într-o zi să fac plăcinta ta cu carne.
S-a făcut!
E timpul.
Jack...
N-am realizat însemnătatea cuvintelor „cavaler de onoare” până să te cunosc.
Mulțumesc.
Sunt cel mai norocos om din lume.
Nici pe jumătate din cât de norocoasă sunt eu.
Dragi prieteni, ne-am adunat aici azi
să-i unim în sfânta căsătorie pe acest bărbat și pe această femeie.
Să aveți mereu parte de dragoste unul pentru celălalt
și să fiți una în suflet și în minte.
Să creați mereu o casă împreună, care să vă umple sufletul
cu dragoste, generozitate și bunătate.
Aceste două vieți sunt acum unite într-un cerc care nu se poate rupe.
Ceea ce a unit Dumnezeu să nu desfacă nimeni.
Și fie ca ei să găsească unul pentru altul dragoste pură și eternă.
Rosemary, Lee,
vă declar soț și soție.
Poți săruta mireasa.
Era să uit...
Subtitrarea: Raluca Glancz