Din episoadele anterioare...
Felicitări!
Am terminat manuscrisul și l-am trimis la vreo șase edituri.
Trebuie să mă ocup de licitație.
- Ai probleme? - De când sunt primăriță.
Nu mă ajuți pe mine, ci pe tine însuți.
CAFENEAUA LUI ABIGAIL
Florence spune că ouăle-s prea moi.
Va căpăta un biscuit vechi, dacă n-are grijă!
Ce flori frumoase! Pentru cine sunt?
Pentru tine. Erau la intrare, fără mesaj.
Poate-s de la Frank! Știe că-mi plac margaretele.
- Văd că ești ocupată! - Sunt mulți nou-veniți.
- Ne descurcăm, partenere! - Sigur, partenere!
Bună! Ned mi-a cerut să aduc astea.
Frumos din partea ta! Și-ți mulțumesc pentru flori!
Nu sunt de la mine.
PRĂVĂLIA LUI YOST
Mulțumesc.
Bună dimineața, Elizabeth!
Ce avem aici? Zahăr, vanilie, cârnați de porc.
Iar gătești una dintre invențiile tale celebre?
- E o simplă cină pentru Jack. - Permite-mi să-ți spun un mic secret!
Se cheamă „cârnat vienez”, nu „vanilat”.
- Știu că nu pui vanilie la cârnați. - Desigur!
- Regret, nu ai nicio scrisoare. - Mersi, Katie! Revin mai târziu!
- Încă aștepți vești de la edituri? - Am trimis manuscrisele de mult.
Eu am așteptat trei luni pentru rolul din Zâmbetul de milioane,
apoi am primit, din senin, o telegramă.
- Ai primit rolul? - Nu.
Producătorii au rămas fără bani. Nimeni nu zâmbea.
Dar ideea e că n-am pierdut speranța.
POLIȚIA REGIONALĂ DIN NORD-VEST
Ai auzit de problemele din teritoriile nordice.
- Da, de traficul cu arme. - Asta e nimica toată.
E un adevărat război și mulți nevinovați sunt prinși la mijloc.
Se formează o unitate specială.
Căutăm lideri. Tu ne-ai ajuta mult.
E o onoare!
Dar am o slujbă.
Îți ofer o întreagă divizie, băiete. Rar ți se oferă o asemenea șansă!
Promite-mi că te vei gândi.
Aici erai!
Lee! Cum de te-ai întors așa de repede de la muncă?
- Totul e bine? - Minunat! Și am vești mari.
- Știi ceva? Sunt chiar colosale. - Lasă-mă să ghicesc!
- Doamna Nelson a născut gemeni. - Nu!
Mergem la Cape Fullerton, să vedem Madame Butterfly!
- Nu! - Aniversăm primul sărut.
Nu! Lasă-mă să termin. Bine?
Am obținut contractul.
Lee! Sunt tare mândră de tine! Diseară trebuie să sărbătorim.
Îți prepar felurile preferate, cu șampanie și căpșuni.
Nu pot diseară. Plec la Union City.
- Union City? De ce? - Vom dubla producția.
Îmi mai trebuie echipament.
Dar, după semnarea contractului, credeam că vom reveni la normal.
Abia acum începe munca.
Credeam că vom avea puțin timp pentru noi doi.
Nu-ți face griji! Vom avea timp destul!
Când?
Rosemary, chiar dacă-s ocupat, să știi că nu te iubesc mai puțin.
Pune șampania la gheață! Sărbătorim când mă întorc.
Te iubesc!
„Bucle-Aurii se trezi speriată.
Sări din pat și o zbughi pe scări, ieșind în pădure,
iar cei trei urși n-au mai văzut-o niciodată.”
Învățăm că unele animale, ca urșii, fac ceva special pe timp de iarnă.
Îmi puteți spune ce anume?
- Laura! - Hibernează.
Foarte bine!
Copii, luăm pauză!
Nu uitați! Robert e responsabilul clasei săptămâna asta.
Ascultați-l când vă cheamă înapoi, în clasă.
- Jucăm fotbal? - Glumești?
Sunt responsabilul clasei. E un serviciu cu normă întreagă.
- Mergi undeva? - Da, Jesse.
Plec câteva zile la Union City.
- Contractul e important. - Pentru toată lumea.
- Te-ai angajat la compania feroviară? - Nu încă! N-am destulă experiență.
- Vino să lucrezi la mine! - Serios?
Da, o să am nevoie de ajutor după ce dublăm producția.
Vorbește mâine cu Murphy. Îți va da de lucru.
- Domnule Coulter, mulțumesc! - Nu-mi mulțumi!
O să-ți meriți fiecare bănuț.
Ți-au oferit un târg cinstit.
- Nu era deloc cinstit. - Domnilor, vă rog!
O casă nouă, pe un lot mai mare și o slujbă la compania feroviară?
Nici buruienile nu cresc acolo! Și sunt fermier, nu muncitor feroviar.
- Dar ar fi pământul tău. - Nu dumneata te-ai dezrădăcina!
- Cum adică? - E vreo problemă?
- Nu! - Atunci, hai să ne vedem de drum!
Jed! Îmi spui care e baiul?
Firma feroviară vrea terenul meu pentru linie.
Yost crede că le stric tuturor ploile.
Plătești chirie primăriei. Nu firma feroviară decide, ci eu.
Și am azi ședință cu domnul Wyatt.
Compania feroviară învinge mereu. Așa stau lucrurile.
Jed!
Vom găsi o soluție care-i va mulțumi pe toți, promit!
I-am zis Laurei că nu ne mai mutăm.
Și intenționez să mă țin de cuvânt.
Intrați cu toții! Pauza s-a încheiat.
Ați auzit-o pe domnișoara Thatcher! Intrați toți în clasă!
Brownie, vrei zahăr în ceai?
Opal, s-a terminat pauza. Vino! Sau o să dăm toți de bucluc.
Domnișoara Thatcher se va înfuria.
Opal, privește! Un urs!
- Un urs? Unde? - E acolo, lângă copaci.
Fugi! Îl sperii eu.
Ursul cel rău voia să mă pape.
- Cât de mare era? - L-ai gonit?
Robert, ești teafăr?
Ursul a fugit. L-am speriat eu.
- Ai fost foarte curajos! - Robert e eroul meu!
- E stația de alimentare cu cărbuni? - Te-ai pregătit!
Dacă linia ar intra în oraș pe la nord, nu pe la sud?
JONCȚIUNEA HOPE VALLEY
Poți pune stația aici, lângă strada Bambrick.
Să-ți explic ceva!
Dacă mutăm linia la nord, o să pierdem timp și bani mulți.
N-ați mai clădi drumul de acces.
Nu cumva problema sunt fermele de la sudul orașului?
Caut o soluție echitabilă.
I-am oferit domnului Campbell alt teren și o slujbă la compania feroviară.
- Nu văd ce-am mai putea face. - Jed e fermier, ca vecinii săi.
- Nu vor să lucreze pentru voi. - Fără supărare...
Dacă șefii mei află că o luăm de la capăt, poate mută linia în cu totul alt loc.
Nu prea lași loc de negociere.
E un parteneriat între compania feroviară și Hope Valley.
Stabilește-ți prioritățile: câțiva fermieri sau viitorul orașului.
O să mă gândesc!
- Dacă asta e tot, plec. - Doamnă primar Stanton!
- Ți-au plăcut florile? - De la dumneata erau?
- Am auzit că-ți plac margaretele. - Nu doar eu m-am pregătit bine.
- Nu se lasă ușor! - În niciun caz!
Cum a fost ședința, domnilor?
Primărița nu prea înțelege cât vom ajuta orașul.
Sper că te-ai gândit la discuția noastră.
Scuze că sunt direct, dar ai spus limpede că serviciile dumitale nu-s ieftine.
Așa că vom risca cu domnița aceea.
- Dle Avery, ai auzit de Robert și de urs? - Da. Cică l-a gonit!
Poate că e un viitor om al legii! Și un adevărat erou.
Cândva, mă voi mărita cu el.
- E norocos! - Vino, Opal!
Ursul e departe acum, nicio grijă!
Scuzați-mă!
Bill, un urs așa de aproape de școală? E cam ciudat! Nu crezi?
Urșilor nu le place zgomotul. Școlarii fac multă zarvă...
V-am mai zis! Plecați de pe terenul meu!
Nu facem decât ce ne-a cerut șeful.
Dacă mai găsesc țăruși pe proprietate, dați de naiba! Pricepeți?
- Bună ziua, domnișoară Thatcher! - Bună!
- S-a întâmplat ceva? - Prospectorii s-au stabilit ieri aici.
Laura, spală-te pentru cină!
- Pa, Laura! - Pa, domnișoară Thatcher!
- Ce te aduce aici? - Robert a văzut un urs ieri, la școală.
L-a speriat, dar Laura se temea, așa că am adus-o acasă.
Îl cunoști?
E Hank Rivera. Fiul lui, Cryus, e coleg cu Laura.
Compania feroviară abia așteaptă să scape de noi, să-și tragă linia.
- Cineva trebuie să-i oprească! - Abigail n-a luat încă o decizie.
Trebuie să pun masa.
Mersi că ai condus-o pe Laura!
- Îți mai aduc ceva? - Nu, mulțumesc.
Doamne! Nu știam că e așa de târziu. Ce repede a zburat timpul!
Poate că te întrebi de ce nu-s acasă, luând cina cu soțul meu.
- De fapt... - Lee e plecat din oraș.
E foarte ocupat cu noul contract cu compania feroviară.
- Am auzit! - Lui îi plac proiectele de anvergură.
Nu e chiar rău că e atât de ocupat.
Vom avea timp să ne ghemuim lângă foc, să ne plimbăm împreună,
să ascultăm muzică romantică seara... la 85 de ani.
Rosemary, nu plânge! Nu e chiar așa de rău.
Ba e groaznic!
Lee a spus cu gura lui: „Abia acum începem munca.”
- Mă tem că n-o să-l mai văd niciodată. - Nu-i adevărat!
Fabrica va merge bine de la sine. Lee va avea timp berechet pentru tine.
- Chiar crezi asta? - Sunt convins!
- Ce să fac până atunci? - Găsește-ți alte preocupări!
Nu am nicio altă preocupare! Poate, rubrica mea de sfaturi.
Dar, după luna de miere, am neglijat-o.
Săptămâna trecută, nu mai primisem nicio scrisoare.
Nimeni din oraș n-are probleme, în afară de mine.
Rosemary...
Rosemary, tu ai mai lucrat în cafeneaua asta. Nu-i așa?
Da.
Vin mulți oameni noi în oraș. Vom avea nevoie de ajutor.
Abigail e ocupată cu primăria, am și eu afacerea mea.
Claire nu poate face totul singură.
- Îmi oferi o slujbă? - Poate te ajută să-ți relansezi rubrica.
- Cum? - Nici nu știi câte zvonuri aflu aici.
O știi pe doamna Sullivan? A pus ochii pe noul frizer.
I-ar prinde bine sfatul tău.
Știi ceva? Ai dreptate!
Cafeneaua e un loc minunat să mă pun la curent cu toate.
Accept slujba!
- Minunat! Acum îți iau farfuria. - O duc chiar eu!
Dacă voi lucra pentru tine, să intru în pâine!
Ești cam tăcut în seara asta.
La fel ca tine.
- Ai vrea să vorbim despre ceva? - Nu.
- Dar tu? - Nu.
Bine.
Am primit o scrisoare cu poștalionul de la prânz.
- De la cine? - De la o editură.
- E vorba de povestirile tale? Ce zic? - Nu știu. Vreau să desfaci tu plicul.
Ești sigură?
Ce e?
„Dragă domnișoară Thatcher, mulțumim. Regretăm să vă informăm...”
- Elizabeth, îmi pare rău! - Nu-i nimic, serios!
Știi ce-ar trebui să faci? Trimite-le o scrisoare în zori.
- Dar m-au refuzat. Fără echivoc! - Poate că se răzgândesc.
Știu că încerci să mă ajuți, dar nu le-au plăcut povestirile.
- Cu asta, basta! - N-ar trebui să te dai bătută ușor.
Jack... Prefer să nu mai discut despre asta.
Hai să terminăm de mâncat!
- Nu te lăsa descurajată! Ai talent. - Asta a zis și Jack.
- Atunci, ascultă-l! - Știu!
Ce e?
A procedat ca de obicei, când sunt tristă. Căuta soluții, în loc să mă asculte.
Așa sunt bărbații.
Mi-aș dori să le fi plăcut ce am scris.
Elizabeth, e vorba de artă. Opiniile sunt împărțite.
- Vorbim despre mine sau despre tine? - Poate, puțin din amândouă.
- Cum a fost ședința cu domnul Wyatt? - Mereu sunt două variante.
Domnul Wyatt are interesele sale. Jed și fermierii nu se mută. E un impas.
- Ce vei alege? - Nu o voi face.
Va vota tot orașul. Miza e prea mare.
Bună dimineața, doamnelor! Abigail, mă bucur că te-am prins.
Am o idee legată de meniu.
Friptură de prepeliță cu sos de mentă și pere.
- O să-ți scriu rețeta! - Mersi, dar meniul este fix.
Nu e vremea să-l schimbi nițel? Antreurile sunt cam stătute.
Doamne! Scuze pentru glumiță!
Antreurile sunt numai bune. De ce-ți pasă, brusc, de meniu?
Măcar atât pot face, dacă lucrez aici.
- De când lucrezi tu la cafenea? - De aseară. M-a angajat domnul Avery.
- Serios? - Nu-mi mulțumi, Abigail!
Te ajut bucuroasă când ai nevoie!
Fug s-o ajut pe Clara la micul dejun. Nu-ți face griji!
Ai grijă de aiureala de la primărie! Noi ne descurcăm în lipsa ta.
„Aiureala?”
Acuarele? Planșe? Creioane? La ce lucrezi?
Pictez. N-am făcut-o de mult.
De ce nu ni s-a spus despre ursul de la școală?
- Am auzit aseară ceva în spatele casei! - Rosaleen spunea că-i zgâria ușa.
Doamnelor!
Am verificat și nu-i nici picior de urs în pădure.
Voi vorbi cu Robert, să aflu dacă-mi scapă ceva!
Ce să facem între timp?
Pentru siguranță, mergeți acasă și ferecați bine ușile.
- Așteptați vești de la mine. Se poate? - Desigur, dacă așa crezi că e bine!
Da!
- Cât le lași să aștepte? - Câteva ore-s de ajuns.
Sau câteva zile!
- Tu ești Murphy? - Cu ce te ajut?
Jesse Flynn. Domnul Coulter m-a trimis la tine.
Bine! Ne trebuie oameni la tăiat de lemne și la linia de transport.
- Nu cred că la asta se gândea dl Coulter. - Ce ți-a zis?
Voia să lucrez la birou. Cică aș avea... potențial de manager.
Bine! Dacă asta vrea șeful!
Astea sunt ultimele rapoarte. Verifică inventarul în baza lor.
Bine ai venit!
Era negru. Părea furios când l-am speriat.
Îți amintești și altceva, Robert?
- Nu! Pot să mă întorc la joacă? - Desigur!
Ieri zicea că ursul era brun. E prima oară când aud de colții uriași.
- Suntem de aceeași părere? - N-a fost niciun urs.
- Vorbește cu el! - Mai bine să mărturisească singur.
- Cum îl convingi să facă asta? - Am metodele mele.
O să-l mustre conștiința.
- N-o să vezi una ca asta! - Vorbești din experiență?
Am ocolit adevărul de câteva ori când eram copil.
- Și de atunci spui doar adevărul? - Sunt polițist. N-am de ales.
Scrie pe formularul de înscriere.
Știu că ați comandat eclere, dar fructele vă fac mult mai bine. Credeți-mă.
- E pentru Ray Wyatt. - E Ray Wyatt, de la compania feroviară?
Sandviciul dumitale, domnule Wyatt. N-am avut plăcerea să ne cunoaștem.
- Sunt... - Rosemary. Ai poză în biroul lui Lee.
- Dar ești mai frumoasă în realitate. - Și el te laudă pe dumneata.
Vom colabora mult timp, de acum.
- Muncește din greu de când ați venit. - Nu va fi singurul.
- Le dăm de lucru multora. - Și slujbele contează.
Dar unele soții sunt îngrijorate
că soții lor nu vor mai avea timp pentru familie.
- Branșa asta nu e de nasul oricui. - Înțeleg că nu ești căsătorit.
Nu. Nu-s niciodată acasă.
Dar, de-aș întâlni o frumusețe ca tine, poate că m-aș da pe brazdă.
- Mulțumesc, domnule Wyatt! - Pentru ce?
Mi-ai dat o idee minunată pentru rubrica mea de sfaturi.
Parchetul federal are probe noi împotriva lui Gowen.
- Au un caz solid. - Exact ce voiam să aud, Jack!
Nu se putea ascunde la nesfârșit.
Collins mi-a zis că ți-a oferit un post în Nord.
Mă mir că n-ai zis nimic.
- Voiam să mă hotărăsc mai întâi. - Șef de divizie?
Ar fi o mare realizare.
Collins vrea răspunsul până duminică. Nu prea știu ce să fac.
Te lămurești tu!
- Bill, ai o clipă? - S-a întâmplat ceva?
Mă îngrijorează Jed Campbell.
Ieri a gonit niște prospectori de pe terenul lui.
Poate vorbești tu cu el!
- Pe tine te ascultă. - Mă duc după-amiază pe la el.
Foc!
- Apă! - Aduceți apă!
- Domnul Avery a cerut ajutor și am venit. - Ai mai văzut pe cineva?
- Pe nimeni. - Ce s-a petrecut?
- Eu zic că e incendiu premeditat. - Putea fi și de la focul lor.
- A vorbit cineva cu domnul Campbell? - Nu se bucură că suntem aici.
Vorbesc eu cu el!
De asta ți-am cerut să lucrezi cu noi.
Ne trebuie un om cu relații în comunitate, care ar împiedica astfel de incidente.
- Încă nu-s hotărât. - Poate că asta te va ajuta.
Adaug zece la sută la ofertă.
- Sună interesant! - Douăzeci sună mai bine?
Douăzeci și cinci.
Atât să fie!
Batem palma?
Da!
- Domnișoară Abigail, sunt curajos? - Normal! De ce întrebi?
Robert e erou de când a gonit ursul. Eu n-am făcut niciodată așa ceva.
Mai știi ce a zis sergentul Thornton când a fost decorat?
Că eroii sunt oameni de rând care fac lucruri speciale.
Adesea, nici nu capătă recunoaștere.
- Eu n-am făcut nimic special. - Ba sigur că da!
Ți-ai îngrijit sora bolnavă. Acum uite ce bine învață!
I-ai oferit lui Dasher un cămin. Faci zilnic lucruri speciale pentru mine.
Acelea nu contează.
Oricine ajută pe altcineva e un erou în ochii mei.
- Vorbești serios? - Da.
Spune-ți rugăciunea și culcă-te!
Domnișoară Abigail, vreau să știi că tu ești eroina mea.
Cody...
- Tatăl tău a pus focul. - Retrage-ți cuvintele!
Toată lumea știe!
- Ba nu! - Laura, Cyrus, ce este?
Spune că tata a pus focul.
- Dar așa este! - Cyrus, termină!
Intrați cu toții!
Tata nu a greșit cu nimic. I-a spus sergentului Thornton.
Cyrus se teme pentru tatăl lui. Nu i-o lua în nume de rău!
De ce nu mută calea ferată?
- Nu vreau să mă mut. - Laura...
E complicat, dar totul va fi bine.
Orice ar fi, vei fi mereu cu tatăl tău. Vă veți sprijini unul pe celălalt. Bine?
Nu știam că te gândești serios la propunerea companiei.
Momentul e prost, știu!
- Dar de ce compania feroviară? - Plătește bine.
- Nu ăsta e motivul real! - Altul nu-ți pot da.
- Ce-am făcut? - Ai angajat-o pe Rosemary.
- Vrei s-o concediez? - Normal că nu!
Atunci, cu plăcere, doamnă primar!
- Mersi că ai adus prânzul! - Ai liber? E a doua zi de muncă.
Nu-i nimic. Lee nu se supără.
- Cu ce te ocupi? - Cu nițel din toate.
În câțiva ani, deschid firma mea, o să am echipă...
Atunci o să curgă banii.
- E cu putință? - Desigur!
- Dar tu? - Ce-i cu mine?
- Vrei să lucrezi toată viața la cafenea? - Nu, dar Abigail are nevoie de mine.
Clara, poți face mult mai mult. Ai visurile tale.
- Da, dar sunt irealizabile. - Se vor împlini, dacă te străduiești.
Doar o dată trăiești. Profită de viață!
Trebuie să fii curajoasă, să riști!
Așa?
„În acea zi, păstorul a învățat ceva important.
Dacă vrei să fii crezut și să inspiri încredere,
trebuie să fii mereu sincer.”
Vă recunoașteți în povestea lui? Sigur cineva de aici o face.
Vă dau de scris trei paragrafe despre adevăr și cinste.
Sunteți liberi!
Robert, vreau să vorbim!
Înțelegi de ce a greșit păstorul spunând că a văzut lupul?
Da.
Ai ceva să-mi spui?
Domnișoară Thatcher, scuze că te întrerupem.
Domnul și doamna Weise. Cu ce vă ajut?
Am auzit că Robert a gonit ursul și voiam să-l răsplătim.
Pentru tine, băiete! Ce ne-am fi făcut, dacă pățea Opal ceva?
Robert, ai ceva de spus?
Mulțumesc.
- Rosemary... - O clipă, te rog!
- Nu trebuia să muncești? - Da, dar...
Mi-a venit o idee minunată pentru rubrică și voiam s-o scriu.
„Dragă Mary-Rose, o prietenă e îngrijorată
deoarece compania feroviară îi va munci prea mult soțul.”
Așa îi sugerezi lui Lee că muncește prea mult?
Nu e vorba doar de mine. Fac un serviciu comunității.
Orașul va înflori curând și cititoarele mele vor rămâne acasă,
să ia cina singure, bietele de ele!
Trebuie să dau alarma din timp.
Dacă Lee s-ar prinde ar fi cireașa de pe tort.
Da. Apropo, am un tort în cuptor! Ești amabil să-l scoți tu?
Îmi permiți?
- Ești asistenta din oraș. - Da. Faith Carter.
- Încântat! Sunt... - Ray Wyatt.
Tot orașul te cunoaște.
Așa!
- Pleci călare? - Domnul Goldeen are gripă.
Mă duc în tabără, să-l consult.
- Avem noroc cu cineva ca tine. - Mă bucur să fiu de ajutor.
Doamna Stanton mi-a zis ce te roade.
Plătim bucuroși pentru extinderea infirmeriei.
- Mulțumesc. - Măcar atât să facem!
- M-am bucurat să te cunosc! - Și eu!
Bine.
E fermecător. Nu-i așa?
Da. Câte știi despre el?
- Întrebi dacă e însurat? - Nu la asta mă gândeam, dar...
Am auzit că e holtei, dar să ai mare grijă!
- De ce? - Cei ca el azi sunt aici, mâine pleacă.
- Poate că el e altfel. - Poate că da.
Sau poate că nu.
Orașul nu se pune de acord și eu sunt la mijloc.
- Poate că ne trebuie alt primar. - Sau credință.
- Ai vorbit ca un pastor. - Am vorbit ca un prieten.
- Bună, Henry! - Bună ziua!
Cu ce te pot ajuta?
Voiam să vorbim puțin despre calea ferată.
Înțeleg că vei chema orașul la vot.
- Pare cea mai bună cale. - Tu ești primărița!
Ai puterea să iei decizia. Un vot ar putea deveni subiectiv.
Poate că așa ar și trebui!
Uneori, primarul ia decizii nepopulare, în interesul orașului.
Iertare, Henry, dar n-ai niciun drept să comentezi!
Iertare că nu dau doi bani pe opinia unui fost pușcăriaș!
Ajunge!
Dacă supui la vot, unii vor crede că n-ai tăria să iei o hotărâre.
- Asta-i părerea ta! - Da, Frank.
- Nu mai ești primar. - Nu, dar Abigail mi-a cerut ajutorul.
- Și eu îți cer să pleci! - V-am zis să terminați!
Mulțumesc pentru păreri, dar m-am hotărât! Orașul va vota!
Cody!
Uite ce mi-au dat părinții lui Opal!
- E o recompensă. - Măiculiță, un dolar!
Ce-ar trebui să fac?
- Să cumperi dulciuri. - Nu vezi?
- Nu sunt un erou. - Ba sigur că ești!
- Ai gonit ursul. - Ba nu! Am mințit!
Nu era niciun urs.
- Nu era? - Nu.
- Atunci, de ce ai zis că a fost? - Opal nu intra. Încercam să o sperii.
- Spune-i domnișoarei Thatcher. - Nu pot! O să mă urască!
Crezi că sergentul Thornton mă va aresta?
Nu știu. Domnișoara Abigail spune că nu-i bine să minți.
Dacă mă închide, mă vor ucide părinții! Ce mă fac? S-a zis cu mine!
Te-ai întors repede. Cum a mers?
Am bătut palma. Cu noul echipament, vom dubla producția luna viitoare.
Sună bine!
- Rosemary nu era acasă. Ai văzut-o? - În zori, era la cafenea.
S-a trezit devreme. Ce post i-ai dat lui Jesse?
- Unul la birou, cum ai zis. - Serios?
Domnule Coulter, nu mă așteptam să te întorci azi.
- Amândoi suntem surprinzători. - M-am uitat peste situații.
Molizii defectează mereu fierăstrăul circular.
Dacă am tăia cedrul dimineața și molidul după-amiaza, am economisi timp.
Știi ceva? Îmi amintești de mine, în tinerețe.
Încrezător, dornic să am succes mai repede.
Ascultă-mă, tinere! În vârf ajungi doar pornind de jos.
- Mă concediezi? - Mai rău!
Vei munci la tăiat de lemne.
Dacă treci testul, mai vorbim!
- Pleci undeva? - Fug de acasă!
- Pare grav! - Da. E rău!
Ai un plan? O locuință, o slujbă.
- Nu. Voi fi un vagabond. - Asta nu e viață!
Dacă nu te pui pe jefuit bănci. Ai și varianta asta.
Părinții nu mi-ar da voie!
- Poate te mai gândești nițel! - Nu am de ales.
Am spus o minciună. Tot orașul mă va urî când se va afla.
Nu e bine să minți, dar nici nu e așa de rău pe cât crezi.
- E groaznic! - Da...
Când aveam zece ani,
băieții m-au provocat să-i joc un renghi lui Doc Timmins.
Era un moșneag din vecini, căruia nu-i plăceau copiii.
Noaptea, am deschis poarta, să-i fugă caii.
A doua zi am aflat că unul nu s-a întors.
- Ce ți-a făcut moșul? - Era furios.
- Era iapa lui preferată. - Ce s-a întâmplat?
Mai întâi, am tăcut mâlc. Dar mă rodea conștiința.
Nu puteam dormi, nici mânca. Trebuia să-i spun totul lui Timmins.
- Te-a pârât? - Nu! Nu a zis nimănui!
M-a privit în ochi, mi-a strâns mâna și a zis:
„Băiete, asta să rămână cea mai mare greșeală a ta.”
- Și așa a fost? - Poți fi sigur!
Nimic nu e mai rău decât să te mustre conștiința.
- Bună! - Lee!
Nu te așteptam așa de repede!
Am terminat mai repede și voiam să te surprind.
Dar eu am fost cel surprins.
Erai așa de ocupat cu munca, încât mi-am făcut și eu de lucru.
- Te deranjează? - Absolut deloc!
Bine. Și tot voi găsi timp pentru noi.
- Nu înseamnă că te iubesc mai puțin! - Desigur!
- Ia loc aici! - Bine. Mulțumesc!
Revin imediat cu cafeaua!
Știu că citești ziarul la micul dejun. O să-ți placă pagina trei.
Bine, mersi!
SOȚII DE BĂRBAȚI EXPLOATAȚI, UNIȚI-VĂ!
N-ai văzut niciun urs? Era doar o scorneală?
Mă bucur că ai venit la mine! Ai fost foarte curajos!
Îmi pare rău! Nu se va mai întâmpla!
- Le înapoiezi darul părinților lui Opal? - Am făcut-o!
- Sergentul Thornton mă va închide? - De data asta, nu!
Poți pleca acum!
- A mărturisit. - Adevărul iese mereu la iveală.
Am o surpriză pentru tine!
- Ce este? - Închide ochii!
Deschide-i!
Povestiri de la frontieră de Elizabeth Thatcher
Jack...
Pentru Elizabeth, din inimă. Jack
Povestirile mele?
Tu ai realizat ilustrațiile!
Ce frumos!
- Ai făcut-o pentru mine? - Desigur!
Scrierile tale mă inspiră. Voiam să ți le public primul.
Volumul e perfect. La fel ca tine!
Lee!
Ești acasă?
- Ce e asta? - Vino aici!
Șampanie!
Iartă-mă că am fost ocupat!
- Lee, nu e nevoie de scuze! - Ba da!
Ești cea mai importantă persoană pentru mine în această lume.
O să mă asigur că nu uiți asta!
E seara noastră romantică.
O vom repeta săptămânal.
- Îmi place cum sună! - Hai încoace!
Nu mai sunt așa de convinsă că e bine că va trece calea ferată prin oraș.
Și eu am primit niște vești.
- Trebuia să-ți fi spus. - Ce vești?
Collins mi-a oferit un post. La o unitate specială, în Nord.
Șef de divizie.
- Ce vei face? - I-am scris că îl refuz.
- Cred că ți-a fost greu. - E o onoare că mi-a oferit postul.
Dar viața mea e aici, cu tine, Elizabeth.
TAVERNĂ
Ați auzit propunerea. Azi aveți de ales.
Votați pentru progres sau împotriva lui!
Decizia vă aparține!
În numele companiei National Pacific, vă mulțumesc
și sper să inițiem o relație îndelungată și prosperă.
Vă mulțumesc!
Mulțumim, domnule Wyatt!
- Mai ia cineva cuvântul? - Eu.
Cineva mi-a zis că orice poveste are două versiuni.
Dacă se va face calea ferată, mulți o vor duce mai bine.
Dar, așa cum propune domnul Wyatt, alții vor plăti pentru asta.
E ușor să te lași amăgit de promisiuni când nu-ți pierzi casa și traiul.
Decizia vă aparține, dar gândiți-vă la ambele perspective.
Mulțumim, Elizabeth!
Dacă nu mai ia nimeni cuvântul, să votăm!
Cei care susțin propunerea domnului Wyatt să se ridice!
Acum luați loc!
Cine se opune propunerii?
Luați loc!
- Mi-a ieșit egalitate. - Și mie.
- Ce facem? - Votul primarului decide.
Depinde de tine!
Domnul Wyatt ne-a zis că, dacă nu vindem terenul pe care îl vrea,
compania feroviară va părăsi acest oraș.
Dar eu nu-l cred!
Nu trebuie să facem neapărat cum vrea dânsul.
Am propus o rută alternativă, ca fermierii să nu-și piardă casele
și calea ferată să ajungă în Hope Valley.
Hope Valley vrea calea ferată, dar nu cu orice preț.
Votez împotriva propunerii de acum!
Subtitrarea: Irina Para