-Tidigare i When Calls the Heart: -Jag ersätter dig.
Jag fick ett brev som låg bland dina anställningspapper.
Jag tvingades ersätta dig.
Minns du skolinspektör Higgins? Det är något skumt med honom.
Jag kan inte hjälpa dig, Elizabeth.
Vi har fått telegram från polishögkvarteret.
Doug blev dödad i tjänsten.
Ibland glömmer vi hur dyrbart livet är.
Douglas Burke dog som en hjälte.
Jack red till begravningen idag.
Jag vet att det är smärtsamt, men det är mer än så.
Även om det hände av en anledning vi inte kan greppa,
oroar jag mig för att Jack klandrar sig själv för Dougs död,
och det smärtar mig att se honom bära den bördan.
Jag erbjöd mig att följa med, men han ville vara ensam.
Ibland är det svårare för män än för kvinnor att sörja.
Doug var så ung. Det är orättvist.
Miss Thatcher.
-God morgon, mr Cantrell. -Jag ville tacka dig
för att min pojke fick vara med och studera efter skolan.
Det var jobbigt när mr Stoneman relegerade honom.
-Mr Stoneman gjorde fel. -Du borde vara lärare i det klassrummet.
-Philip saknar att vara med barnen. -Det gör jag också,
-men vi ses på musikspelningen? -Vi ses där.
Vad är det?
Det känns som att jag driver iväg.
Vad menar du?
Det är inte samma sak att vara privatlärare.
Jag är en frivillig som jobbar med barnen
-efter skolans slut. -Men du påverkar deras liv.
Jag hjälper till med studierna,
men det är bara en liten del av vad en lärare gör.
Jag vet. Cody saknar verkligen dig.
Men detta varar inte för evigt.
Hur vet du det?
Du får tillbaka ditt jobb. Ha tålamod.
Det är inte lätt.
Det betyder mycket att du är här, Jack.
Givetvis, för dig och Doug.
Korpral Douglas Burke var en sann hjälte.
Han tjänade sitt land med heder och värdighet.
Vi ridande poliser svär en ed att leva upp till våra ideal,
oavsett vad det kostar.
Doug fick betala dyrt, men han var modig.
Han levde det liv han föddes till.
Han följde sitt öde.
Det är det bästa man kan göra.
Kula. Salutera! Lägg an.
Skjut! Ladda om.
Lägg an. Skjut!
Ladda om. Lägg an.
Skjut!
Ta ner vapnen.
Jack.
-Kan jag göra något? -Kramen var en bra början.
-Det är otroligt att Doug är borta. -Du var en bra vän.
Jag borde ha gjort mer.
Åh, Jack.
Jag beklagar verkligen. Det måste kännas fruktansvärt.
Tack, Rosie.
Jag menade inte att störa, men jag har något till dig.
Jag hoppas slynglarna gillar äpplepaj.
Jag valde mellan äpple och körsbär,
men körsbärsfläckar är svåra att få bort, sedan...
Oroa dig inte. De lär älska den. Tack.
-Jag har läxhjälp nu. Vi ses sen? -Absolut.
Ingen av mina lärare gav mig äpplepaj.
Den är till mattelektionen. Du känner Elizabeth.
Hon hittar alltid nya sätt att stimulera deras sinnen.
Jag har aldrig träffat någon mer hängiven.
-Jag vet precis vad du menar. -Det är inte bara ett jobb för henne.
Hon lever och andas för det.
-Är ni redo för bråktal? -Jag förstår ingenting.
Jo, bråktal finns överallt.
Kan du dela ut de här, Robert?
Jag kommer att gilla bråktal, tror jag.
Ni är åtta personer, så jag delar pajen
i åtta lika stora delar.
Om jag tar bort en del...
...hur många åttondelar finns kvar då?
-Sju. -Precis.
Åtta åttondelar minus en åttondel blir...?
Sju åttondelar.
Exakt.
Ni lärde er precis att subtrahera bråktal, och det var jätteenkelt.
-Får alla smaka? -Ja, det får ni.
Dela ut till alla, Cody.
-Du är privatlärare, ser jag. -De bad om min hjälp.
-Det verkar fungera. -Vad roligt att du märker det.
Det går bättre för mr Cantrell också.
Om jag kan hjälpa honom med läsning och skrivning,
kanske han kan få börja i skolan igen.
-Det kräver ett mirakel. -Jag tror på mirakel.
Adjö, miss Thatcher.
Vet du vad du ska spela, Timmy?
-"Danny boy." -Visste du
-att det är ridande polis Jacks favorit? -Min pappas också,
men du måste sjunga. Du lovade.
Oroa dig inte. Jag kommer.
När vi har byggt depån kan vi bygga spåret.
Inga problem.
Jag vill ta en drink. Vill du ha en?
Det går tyvärr inte. Inte idag.
Inte någon eftermiddag den här veckan eller efter det.
-Varför inte? -Saloonen är stängd
tills kl. 16.00. Elizabeth jobbar med barnen...
-...i 40 minuter till. -Har miss Thatcher lektioner här?
Hon är lärare.
-Hon fick sparken. -Herregud.
Bli inte upprörd.
Hon hjälper barnen att förbereda sig för ett prov.
-Det är mr Stonemans jobb. -Ja, det är det.
Men han gör det inte särskilt bra. Hej då mr Wyatt och mr Avery.
-Kände du till detta? -Nej.
Men jag sa att sparka Elizabeth Thatcher
-inte skulle bli populärt. -Det struntar jag i.
Jag vill inte att hon är lärare någonstans.
Det börjar bli sent. Här har du lite mat.
Jag är inte hungrig.
Jag vet inte hur du känner, men jag finns här om du vill prata.
-Förlåt om jag stör. -Nej, sir.
Jag följde mrs Burke hem och hon ville träffa dig.
-Kom in. -Tack, Jack.
Oroa dig inte. Jag väntar utanför.
Jag är Elizabeth Thatcher. Jag beklagar verkligen.
Douglas skrev om att han träffade dig. Du var snäll mot honom.
-Jag lämnar er i fred. -Nej, stanna gärna.
Givetvis.
Jag har något till dig.
Det är medaljen jag gav Doug dagen han tog examen.
Douglas var enda barnet och han såg Jack som sin storebror,
därför ser jag dig som min andra son och han hade velat att du skulle få den.
-Det är inte rätt. -Det är helt rätt.
Jag borde ha varit där.
Doug åkte istället för mig.
Förlåt mig.
Dougs död är inte ditt fel.
-Han ville leda gruppen. -Om jag hade åkt...
Då hade han kanske levat.
Gud har en plan för oss.
Jag förstår den inte, men Doug var glad
eftersom han hade ett syfte från Gud.
Och det...
Det ger mig frid.
Jag ber för att du också finner frid.
Kan du förklara varför Thatcher-kvinnan arbetar med barnen efter skolan?
Hon hjälper de som ligger efter.
Regionsprovet är i dagarna.
Ursäkta mig, mr Stoneman...
...men är inte det ditt jobb?
-Jo, men det skadar inte... -Elizabeth Thatcher...
...orsakar problem för järnvägen. Jag vill inte ha henne nära barnen.
Undervisa dem på ett sätt så att hon inte behövs.
Annars hittar jag nån annan.
Vi måste prata.
Ja, det måste vi.
-Är det så illa norrut att du måste åka? -Det är värre än så.
Syndikaten och gängen försvinner inte.
-Vet Elizabeth om detta? -Nej, inte ännu.
Inte förrän jag har bestämt mig.
Alla har värderingar.
Gör det som känns rätt för dig.
Vad har hänt?
Bli inte arg, men vi har inte gjort vår läxa.
Jag är inte arg, men jag hoppas att ni har en bra anledning.
-Vi skrev brev istället. -Vilken sorts brev?
Bra brev, för vi hörde att du fick sparken på grund av ett dåligt brev.
Alla på skolan skrev brev.
Vi vill ha tillbaka dig som lärare.
-Jag är mållös. -Om breven inte fungerar...
...har föräldrarna beslutat att starta en egen skola...
...och betala din lön.
Det blir som när du kom hit. Du kan ha lektioner här.
Det betyder oerhört mycket för mig, och jag är väldigt smickrad.
Ställer du upp?
Jag kan tyvärr inte.
Vad? Varför inte?
Även om vi startar en egen skola blir jag inte rentvådd.
Men du får vara lärare igen.
Det är det enda jag vill, men ni kommer att växa upp
och vad ska jag göra när ni går vidare?
De nya familjerna känner inte mig.
Jag vet att jag är född till att påverka barnen i Hope Valley,
inte bara idag, utan imorgon och dagen efter det.
Jag kan inte leva utan det.
Tänk om vi inte kan leva utan dig?
Givetvis kan ni det.
Din pappa tar hand om dig.
Och tills dess måste jag kämpa för att få tillbaka det jag har förlorat.
Oavsett hur lång tid det tar eller vart jag måste åka.
Hur länge dröjer det?
Jag vet inte, älskling, men jag åker inte förrän efter proven,
och efter musikframträdandet.
Jag kommer tillbaka, jag lovar.
Men du borde ändå läsa de här.
"Enligt miss Thatcher kan jag bli vad som helst.
Jag ville bli björnläkare,
men nu vill jag bli en lika bra lärare som hon."
Den här är min favorit.
Från Philip.
"Miss Thatcher tycker jag är smart, så det tycker jag också."
Du har förändrat hans liv, alla deras liv.
Det är mitt kall.
Det som hände Doug...
-Det har fått mig att inse mitt kall. -Och?
Collins har bett mig leda en ny grupp i norr.
Nej, Jack.
Det är för farligt.
Du sa att det är en del av den du är att vara lärare.
Att strida för det goda...är den jag är.
Jag kommer.
Francine.
BORGMÄSTARE
Jag borde ha kommit tidigare, men nu är jag här.
Det ms Fessler säger bekräftar det jag sa om Thomas Higgins.
Då måste du ge Elizabeth tillbaka jobbet som lärare.
Kan vi lugna oss lite?
Jag sponsrar den nya skolan och vi borde inte tro på henne.
Hon talar sanning.
Hon har inga bevis på att mr Higgins trakasserade henne.
Här är bevisen.
Higgins lade sådana här på mitt skrivbord.
Läs själva vad han föreslår.
Om ni jämför handstilen
med handstilen i breven om Elizabeth, så ser ni att det är samma.
Nu gör du det enda rätta, annars blir det omval.
Med tanke på de nya bevisen...
Du är lärare igen, miss Thatcher.
-Om det dyker upp mer bevis mot dig... -Mr Wyatt.
Det är över.
Släpp det.
Tack, Francine.
-Vart tar du vägen nu? -Jag vet inte riktigt.
Jag vet att jag inte lär arbeta för järnvägen igen.
Om man behandlar lärare som mr Wyatt behandlade dig
-vill jag inte arbeta för dem. -Jag beklagar det som hände.
Oroa dig inte. Jag har alltid sett livet som...
Som en möjlighet att lära sig.
Och du har lärt mig mycket.
-Till exempel? -Du har lärt mig...
...att barn behöver mer än disciplin och repetition, de är unika.
Vi behöver fler lärare som du.
Lycka till, miss Thatcher.
Detta är farväl.
Vad modig du var som åkte hela vägen hit.
Jag gjorde det inte direkt. Det borde jag ha gjort.
Vad fick dig att ändra dig?
Det här.
POSTE RESTANTE
Varifrån fick du det?
-Skickade inte du det? -Nej.
Någon gjorde det.
När jag såg lyckan i dina ögon, och barnens ansikten...
Men det var texten på baksidan som talade till mitt hjärta.
"Dåliga saker händer om bra människor inte agerar."
Det var dags för mig att agera.
-Du skickade bilden, eller hur? -Du sa att Francine blev arg
när du berättade vad Higgins gjorde, så jag förstod att något var på tok.
-Du är världens bästa vän. -Du är världens bästa lärare.
På Dougs begravning...
...sa Sam Collins...
...att alla måste leva det liv de föddes till att leva.
Alla måste följa sitt öde.
Han talade till min själ.
Då måste du lyssna.
Det har jag gjort.
Jag måste bara be för min styrka.
Den finns här. Du måste bara be om den.
Den är inte till mig.
Den är till Elizabeth.
Hon vill inte att jag åker, men jag har inget val.
Det handlar om något större än jag.
Det finns en tid för alla syften, min vän.
Då är min tid inne.
Jag ska ta jobbet.
Jag lämnar er i fred.
Jag visste inte att du hade bestämt dig.
-Jag började berätta förut. -Jag vill inte att du åker.
-Jag... -Det är för farligt.
Men det är det enda rätta.
-Du måste tro... -Hur kan du be mig tro
-efter det som hände Doug? -Lyssna på mig.
Samma Gud som ber dig vara lärare, som ber dig förändra barnens liv...
...ber mig att tjäna mitt land.
Men vi då?
Jag kommer tillbaka. Detta är mitt hem.
Mitt hjärta finns här.
Men du vet lika väl som jag
att dåliga saker händer om bra personer inte agerar.
Okej, då följer jag med dig.
-Det kan du inte. -Varför inte?
Det finns en miljon skäl.
-Säg ett. -Du behövs här.
Du ska vara barnens lärare och förändra deras liv.
Jag kan inte ta dig ifrån dem, inte ens en dag.
Hur länge blir du borta?
Jag vet inte.
Det är på obestämd tid.
-Elizabeth. -Lämna mig i fred.
-Jack. -Låt mig prata klart.
Du är mitt liv.
-Du är allt för mig. -Snälla, Jack...
...lämna mig i fred.
Du har alltid vetat att Jack
inte kan se åt andra hållet när något måste göras,
oavsett vad kostnaden är.
Det är ett skäl till att jag älskar honom.
Men det är ändå jobbigt att han ska åka.
Givetvis.
Jag visste att detta kunde hända.
Ända sedan Doug dog...
Det har varit så jobbigt för honom.
Det har jag också märkt.
Han är inte likadan.
Han säger att han inte vill åka, men att han måste.
Jack valde inte detta. Han blev vald att kämpa.
Jag måste prata med honom.
Jack kom förbi förut, innan du kom.
Han bad mig att ge dig den här.
Ta en promenad med mig.
"Ta en promenad med mig."
Tar vi en promenad av en anledning?
Ja.
Elizabeth...
...direkt när vi träffades, visste jag att jag hade träffat en ängel.
Jag vet inte när jag återvänder, så jag vet inte
-om jag kan be dig vänta. -Jack...
...jag väntar hur länge som helst.
Elizabeth Thatcher... vill du gifta dig med mig?
Ja, givetvis.
-Jag älskar dig. -Jag älskar dig.
Åh, Elizabeth.
Vad lycklig jag är för dig och Jack. Vad fina ni är tillsammans.
Vad snäll du är.
Jag borde ha förutspått detta när du fångade buketten på mitt bröllop.
Det var ödet.
Det är otroligt att han måste åka direkt i morgon.
Kan du inte övertyga honom att stanna lite,
så att jag kan ha en förlovningsfest för er?
Han har inget val, Rosemary.
-Kommissarie Collins behöver honom direkt. -Din stackare.
Vad jobbigt det måste vara.
Det är inte enkelt.
Men det positiva är att det finns ett bröllop att planera.
Herregud, det stämmer.
Du behöver någon som ser till att det blir århundradets bröllop.
Säg inget. Jag kan göra det.
Låt oss ge Elizabeth en stund att låta allt sjunka in?
-Hon har mycket att tänka på. -Givetvis.
Jag vet att det var ett svårt beslut.
-Jag respekterar dig för det. -Det gör alla.
Jag vet inte när de skickar en ny polis.
-Det kan ta ett tag. -Säkert.
Du är sheriff medan jag är borta.
-Det gör jag gärna. -Hope Valley är i goda händer.
-Det är dags för en skål. -Bra idé.
Hallå? Kan jag få er uppmärksamhet?
Jag vill utbringa en skål för det lyckliga paret.
Jag har aldrig sett två personer som är mer kära
än Jack Thornton och Elizabeth Thatcher.
Skål för heder...för tro...och för kärlek.
Skål.
-Jag vill inte att det här tar slut. -Inte jag heller.
Men jag måste börja packa.
Jag hittar dig senare.
Åh, Elizabeth.
Jag vet inte om jag är glad eller ledsen.
Det låter rimligt med båda.
Det ordnar sig.
Tiden är inne, min vän.
Bill tar hand om dig tills jag återvänder,
men det är några saker du måste hålla ett öga på.
För det första...Cody.
Han är en snäll kille, men han behöver hjälp med sin nya hund.
Och Elizabeth.
Hon är solen, månen och stjärnorna.
Glöm aldrig det.
Jag kommer att sakna dig, kompis.
Rosie? Älskling?
Vad står på?
Jag kan inte sova.
Jag tänker på Jack och Elizabeth.
-Det är du inte ensam om. -Vad ska hon göra när han är borta?
Vad ska vi göra?
Jag kommer att sakna honom.
Vi andra också. Men vi klarar oss.
Det gör Elizabeth också.
Hope Valley blir inte samma sak när han är borta.
Nej.
Det blir det inte.
Allt förändras. Det vet jag.
Men måste livet förändras så fort?
Det är lite läskigt.
Det är därför jag finns.
För att se till att du aldrig är rädd.
Och du har fel.
Har jag? Om vad?
Allt förändras inte.
Vissa saker förändras aldrig.
Säg en sak.
Min kärlek till dig.
Lovar du?
Det har jag redan gjort.
Det är dags.
Det har varit en ära att tjäna med dig. Kom hem snart.
-Du är en välsignelse, Abigail. -Åh, Jack.
Ta hand om henne.
Vi kommer att sakna dig.
Jag måste sticka nu.
Jag vet.
Jag hoppas hon kommer.
Vi borde börja.
Kan jag få er uppmärksamhet? Sätt er. Nu börjar vi.
Kom, barn.
Miss Thatcher kanske inte kan komma,
men vi ska spela ändå och det blir underbart.
Vi börjar med vår egen Bill Avery.
Och hans vänner.
-Var är miss Thatcher? -Hon är ledsen, älskling.
-Men vi skulle spela ihop. -Jag vet.
Hon hade velat att du spelar ändå. Det hade hon verkligen.
En gång till.
Vad duktiga ni var.
Var det inte fint? Tack, Bill och hans vänner.
Nu är det dags för Timmy Lawson.
Jag kan inte.
Det är klart du kan. Alla här är dina vänner.
Nej, jag kan inte.
Miss Thatcher lovade att sjunga medan jag spelar piano.
Och jag bryter aldrig ett löfte.
-Kom igen. -Men jag är rädd.
Gör det för ridande polis Jack. Det är hans favorit.
Undertexter: Robin Jonsson