Čia jie!
Pasiruoškit.
Dar du belaisviai!
Pasiruoškit sujungimui!
Į vietą!
Lėtai!
Vartai apsaugoti!
Vedamas kalinys!
Puiku. Dar vienas kalinys.
Nepyk. Atrodai mielas.
Viską tau aprodysiu, padėsiu įsikurt.
Šitam kibire užšąla mūsų sisiukas. Ir…
Taip. Viskas.
Kuo tu vardu, drauge?
Ten Holga. Aš Edginas. O tu?
Mačiau daug kamerų. Bet nesėdėjau kartu su moterim.
Manau, man patiks.
Duosiu patarimą:
Holgai nepatinka, kai jai trukdo valgyt bulves.
- Tai gražiausia jos dienos akimirka. - Nutilk!
Žinoma. Bandyk.
Gana kukli?
Kai pažinsi, pamatysi, kad aš ne toks blogas.
Nebūk tokia.
Galėtume būt labai laimingi…
Manau, bus be pirštų. Kumštinės.
Ir ką bandau sužavėt?
Neradau nei laimės, nei dieviško likimo
Tik įjunkau į saldų vyną
Smagiai įraudę gurkšnojam ir siūbuojam
Ištuštinkim bokalus ir iššvaistykim dieną
Gana dainuot!
Gerai, Tobijau.
Rytoj Malonės suteikimo taryba.
Neturėk vilčių, Edai.
Apie ką kalbi?
Šįkart taryboj bus Džarnatanas. Jis Arakokra.
Jei mus kas ir išlaisvins, tai jis.
To nebus.
Sakau tau, Holga. Kapoji ledą paskutinę dieną.
Valdovų aljanso įgaliota,
Malonės suteikimo taryba skelbs sprendimą
Edgino Darviso ir Holgos Kilgor byloje.
Jie kali jau antrus metus už nusikaltimus,
stambias vagystes ir sukčiavimą.
Šios tarybos užduotis - įvertinti, ar jūs tinkami išleisti laisvėn.
Ką pasakysit?
Ačiū, kancleri Andertonai, garbieji tarybos nariai.
Prieš pradedant… Pastebėjau, kad nėra kanclerio Džarnatano.
Gal reikėtų palaukt?
Kancleris Džarnatanas užtruko dėl audros. Galite pradėt.
Aišku. Tiesiog aš, mes…
Labai tikėjomės, kad jis dalyvaus.
Pradėkit arba atsiimkit prašymą.
Puiku.
Iš pradžių pateiksiu kontekstą.
Gal nustebsit sužinoję, kad ne visad buvau vagis.
Prieš daugelį metų tapau Arfininkų frakcijos nariu.
Tai tinklas šnipų, prisiekusių kovot prieš tironiją,
gint skriaudžiamuosius ir nieko neprašyt mainais.
Mano žmona Zia man pritarė, nors ir žinojo apie riziką.
Dienomis slapčia klausydavau samdinių…
Sulaikydavau banditus…
Ir net patraukiau atsakomybėn tajų Raudonuosius Žynius.
Naktim grįždavau namo pas mylinčią žmoną ir dukrelę Kirą.
Tiesą sakant, buvo akimirkų, kai imdavau abejot
„nieko neprašyt mainais“ priesaikos dalimi.
Bet žmona visad sakydavo:
„Neturi mums duoti viską. Mums reikia tik tavęs.“
Tai kaip dėl Džarnatano?
Jis jau netoli? Aš galiu palaukt.
Negirdėjai, ką sakėm?
Taip, audra. Tačiau, kiek žinau apie Džarnataną,
jam labai patiktų mano istorija.
Nenorėčiau laukt dar metus, kol vėl čia…
Tęsk.
Žinoma. Gerai.
Arfininkams lemta prisidaryt priešų.
Kartais tie priešai siekia atkeršyt.
Joks dvasininkas neatitaisys to, ką padarė Raudonųjų Žynių ašmenys.
Buvo neįmanoma jos atgaivint.
Kartu su Zia mirė ir mano įsipareigojimas priesaikai.
Atleiskit. Sunku visa tai prisimint…
…kai čia nėra Džarnatano.
Ir vėl tas pats?
Jis jau praleido svarbiausią istorijos dalį!
Kaip jis mane teis, nežinodamas mano motyvų?
Mes pajėgūs išsiaiškint tamstos bylą be Džarnatano.
- Tęsk. - Gerai. Kur sustojau?
Naktim grįždavau pas mylinčią žmoną ir dukrą Kirą.
Grįžai per toli. Gana gaišint.
Taip, atsiprašau. Pernelyg abstraktu.
Kiti keli mėnesiai - labiausiai gėdingi.
Tada sutikau Holgą.
Ji manęs pasigailėjo.
Na, pasigailėjo kūdikio.
Holga gyveno visiškam skurde.
Prieš daugelį metų ją išvarė iš jos genties,
nes buvo pamilus pašalietį.
Mes greit tapom kaip brolis ir sesuo.
Santykiai rėmėsi pasitikėjimu ir abipuse pagarba.
Nė vienas neturėjom pinigų ir garbingo būdo jų užsidirbt,
todėl nutarėm išmest žodį „garbingo“ ir pabandyt šį tą naujo.
Apsvaigsti, kai supranti,
kad tai, kas skiria tave nuo to, ko visad troškai,
gali būt tik plonas stiklo sluoksnis.
Jums turbūt įdomu, kaip galėjom vykdyt nusikaltimus,
kai namie turėjom mažą mergaitę.
Na, nepalikdavom jos namie.
Greičiau, greičiau! Bėk, bėk, bėk!
Kira buvo ne vienintelė naujokė. Pasikvietėm Saimoną, nevykusį kerėtoją,
ir sukčių, pravarde Kalvis, kuris mums iškėlė dar didesnį tikslą.
Netrukus tapom gera komanda.
Taip, buvom vagys. Bet stengiausi, kad laikytumėmės standarto.
Niekad niekam nepakenkėm.
Plėšėm tik tuos, kurie mažiausiai tą pajusdavo.
Tačiau viskas pasikeitė, kai susipažinom su kerėtoja Sofina.
Nieko apie ją nežinojom.
Tik tiek, kad jai reikėjo mūsų pagalbos apiplėšiant Korino slėptuvę.
Tai arfininkų tvirtovė. Nežinau, ar girdėjote.
Neabejoju, Džarnatanas girdėjo.
Slėptuvė buvo prikimšta didžiausių turtų, pagrobtų iš piktadarių.
Ir tik arfininkai galėjo patekt į saugyklą.
Dėl to Sofina ir kreipėsi į mus.
Iš pradžių atsisakiau. Nepulsiu taip žemai.
Bet tada Kalvis pasakė, kad Korino slėptuvėj
yra Atbudinimo amuletas.
Su ja galima susigrąžint vieną numirusį žmogų.
Net ir nužudytą Raudonojo Žynio ašmenų.
Turbūt nujaučiat, kur viskas krypsta.
- Kodėl negaliu ir aš? - Atleisk, Kira. Per daug pavojinga.
Tai ir tu neturėtum eit.
Turim viską, ko mums reikia.
Dar ne. Bet šis kartas paskutinis.
Patikėk.
Pralinksmėk, Vabaliuk. Tuoj grįšim.
Nesakiau jai apie amuletą.
Ji palūžtų, jei viskas nueitų velniop.
Ir…
Velniop ir nuėjo.
Iki, meile.
Įsibrovėliai!
Štai jie!
Mes nieko neskriaudžiam.
Ji įkliuvo į Sustabdytą laiką! Atremk, Saimonai!
Negaliu. Sofina per daug galinga.
Paimk amuletą. Ir globok Kirą.
Duodu žodį.
Tiesa ta, kad net jei ši taryba skirs man dar dvejus metus,
Arba net dvidešimt metų…
Bausmė bus per menka už mano baisiausią nusikaltimą…
Atplėšiau nuo dukters jos tėvą.
Bet žinokit. Jei nutarsit mane išlaisvint,
iki gyvenimo galo taisysiu, ką esu pridaręs.
Norėtum ką nors pridėt?
Viskas gerai.
Prieš skelbiant sprendimą meldžiu jūsų palaukt…
- Džarnatanai! - Atsiprašau, vėluoju.
Negaliu apsakyt, kaip džiaugiuosi tave matydamas.
- Holga, dabar! - Sargyba!
Paleiskit mane, pone.
Ji mėto bulves!
Ak, Džarnatanai!
Bet mes patvirtinom jums malonę!
Skrisk, paukšti, skrisk!
Jis dar kvėpuoja.
Sakiau, kad jis mus ištrauks!
POŽEMIAI & DRAKONAI. GARBĖ TARP VAGIŲ
Nematei Kiros?
Čia jau senokai tuščia.
Kaip manai, kur Kalvis ją išsivedė?
Nemanau, kad paliko Kalavijų pakrantę. Kalvis visad mėgo miestus.
Sriubos jums ir jūsų žmonai?
- Ką? Ne. - Aš su šituo?
- Su tokiom lūpom? - Bjauru. Tik išgert.
Taigi. Plauksim laivu iki Balduro vartų.
Tada trauksim į šiaurę.
Kol ieškosim Kalvio, aplankysiu Marlaminą.
Ar tikrai nori visa tai patirt?
- O jei jis nenorės su tavim kalbėt? - Svarbu ne tai, ko nori jis.
- Gerai. - Svarbu viską užbaigt.
Jis atsiuntė tau laišką. Rašė, kad jis nebe tavo vyras.
Ar tai nebuvo… užbaigimas?
- Tu nesuprasi. - Ne.
Tikrai… tikrai ne.
Ar čia?...
Šunsnukis.
Kalvis - Niekadžiemos valdovas.
Kaip tas klounas sugebėjo?
Man nerūpi, kol Kira su juo.
Nagi. Einam.
Ačiū, bičiuli. Kas negerai mano lūpoms?
- Per didelės tokiam veidui. - Ką?
Daug kam jos patinka.
Nemačiau, kad čia būtų taip tiršta.
Turbūt suvažiavo į Aukštos Saulės žaidynes.
Tėtis buvo nusivedęs, kol dar nebuvo uždraustos.
Kas nors laimėjo?
Na, vienas dalyvis prasibrovė į finalą,
bet monstras nukando viršutinę jo kūno dalį. Taigi…
Ne.
Džiugu matyt, kad Kalvis neprarado kuklumo.
- Kiek laiko praėjo? - Dveji metai.
Ne. Kiek mes čia laukiam?
Tėti.
Holga?
Kira.
- Labai jūsų pasiilgau. - Labas, Vabaliuk.
- Eikš. - Labas.
Kasdien apie tave galvojau.
Numezgiau tau.
- Kas čia? - Kumštinės pirštinės.
Ačiū.
Kaip tau sekėsi?
Dėdė Kalvis man buvo labai geras.
Dėdė Kalvis?
Eime. Jis jus kviečia.
Vis dar nešioju tavo dovanotą pakabuką, Holga.
Kartais juo pasinaudoju šniukštinėdama pilyje.
- Kaip keista, kad jūs čia. - Kira, klausyk.
Žinok, labai gailiuosi, kad viskas taip išėjo.
Rizikavau.
Ir rizika nepasiteisino.
Ko taip piktai į mane žiūri?
Nes elgiesi taip, lyg būtum nekaltas.
Štai jie!
Seni bičiuliai.
Kokia nuostabi staigmena. Eikš.
Ar matau žilą plotelį?
Matau. Man patinka.
Išdykėliška, bet profesoriška.
Atrodai kaip… Kaip atrodai?
Atrodai, kaip apsiskaitęs žvejys, turintis paslapčių.
Ir Holga.
Žinau, nemėgsti apsikabinimų.
Bet man reikia. Taip?
Praėję metai buvo siaubingi, bet pasakysiu…
Maniau, kalėsit ilgiau.
Mus… Mus anksčiau išleido.
- Už gerą elgesį. - Taip. Gerai elgėmės.
A, aišku.
Sveiki. Sveiki sugrįžę.
Degina. Pasiutusiai karšta.
Ir vėl.
Kira, reikia pasikalbėt su virtuvės darbuotojais.
Arbata neturi būt tokia karšta.
Taip. Arbata karšta. O kaip tapai Niekadžiemos valdovu?
Taip.
Prieš sėsdamas į cypę, patikėjai man rūpintis Kiros gerove.
Tada apie tai daug galvojau.
Bet atėjo akimirka, kai pažvelgiau jai į akis
ir staiga supratau, kad turiu būt geresnis.
Akivaizdu, negalėjau grąžint vogtų lobių.
Tad kai valdovas Neveremberis susirgo,
aš pasinaudojau proga viską pakeist.
Pinigai iš Korino slėptuvės padėjo mano kampanijai.
Tačiau aš jums pasakysiu.
Vienas nebūčiau to padaręs.
Ir štai ji.
Prisimenat Sofiną.
- Vis dar su ja dirbi? - Per ją mus ir sučiupo.
Netiesa, ne. Jei ne ji, būtų sučiupę mus visus.
Nuo tada ji tapo…
vyriausia mano patarėja.
Arbata deginanti, atsiprašau. Deginančiai karšta.
Sofina.
Ar nebūtum labai prieš...
Žinoma.
Gerai. Ačiū.
Nemaniau, kad kiši pirštą į puodelį.
Išgersiu vėliau.
Jei atiduosi amuletą, Kira, Holga ir aš keliausim.
Žinoma, dėl to ir grįžai.
Ne dėl manęs, o dėl to Turtų amuleto.
Turtų?
Ne. Tai Atbudinimo amuletas.
Atsiprašau, kas?
Dėl to ir sutikau dalyvaut apiplėšime.
Jis tau taip sakė? Kad palikau tave dėl turtų?
Pasakiau jai tiesą. Ji turi teisę žinot.
Jis tau melavo, Kira.
Aš norėjau… Norėjau sugrąžint tavo mamą.
Edai, baik. Žinau, kaip trokšti, kad ji tau atleistų,
bet nauji melai - ne tas kelias.
Gyvate!
Puikiai žinojai, ko jis ieškojo.
Kodėl nesakei man, kad stengiesi dėl mamos?
Nenorėjau, kad dar kartą jos netektum, jei man nepavyktų.
Nekaltink vargšelės, kad tavim nepasitiki.
Šiaip ar taip…
Meluoji nuo tada, kai čia pasirodei, ar ne?
- Jūs pabėgot? - Skubėjom pas tave, Vabaliuk.
Kira, klausyk. Prisiekiu, tai buvo Atbudinimo amuletas.
Dariau tai dėl mamos, dėl mūsų visų. Turi manim patikėt.
Sakei pasitikėt, kai mane palikai.
Kira, ne. Palauk, palauk.
- Kira! - Duok jai laiko. Duok laiko.
Ji metų metus nekentė tavęs už tai, kad ją palikai.
O tu metų metus nuteikinėjai ją prieš mane.
Ne. Netiesa.
Labai retai apie tave kalbėjomės.
- Duok jam tai, dėl ko jis atėjo. - Amuletą?
Nemanau, kad jį grąžinsiu.
Nei, jei jau kalbam, tavo dukrą.
Niekše!
Dabar jūs grindyse!
Nekenčiu šito vaizdo.
Sofina tikrai labai galinga burtininkė.
Turėjai suprast, kai ji įviliojo jus į spąstus aną kartą.
Tu ir norėjai, kad mus sučiuptų.
Ne. Norėjau, kad sučiuptų tave ir Saimoną. Bet jis kažkaip pabėgo.
Šitiek metų dirbom kartu. Ir išdavei mus dėl tos raganos?
Niekada nepasitikėkit sukčium.
Išskyrus…
Kira tikrai laiminga, ja puikiai rūpinamės.
Ir iš tikro pamilau ją kaip savo dukrą.
Tėvo vaidmuo manęs neviliojo, kol pats netapau tėvu.
Kitas žmogus tavim remiasi,
leidžia formuot save pagal tave.
Jautiesi truputį kaip Dievas.
Pala. Aš Dievas ir valdovas. Man tikrai puikiai sekasi.
Juodasis medi.
Gal galėtum grąžint juos į kalėjimą? Ir būtinai paimk premiją.
O aš turiu eit.
Laukiu dviejų turtingiausių vyrų iš Balduro vartų ir Giliojo vandens.
Kalbėsimės apie Aukštos Saulės žaidynes, kurios grįžo!
Nieko sau, ar ne?
Buvo nuoširdžiai džiugu jus pamatyt.
Holga, Holga, Holga!
Nužudyk abu.
- Turim ją iš ten ištraukt. - Ištrauksim.
Bet dabar turim pasirūpint savim.
- Turi planą, ar ne? - Žinau, kad tu neturi.
Ant kelių.
Gražūs ašmenys.
Gelrino Kūjo darbas?
Iš kur žinai?
Įdėklas su kojele.
Ar sunkus? Atsveria?
Čia tamsusis plienas.
- Gražu. - Nulenkit galvas.
Pala!
Su kuo valai?
Tuoj nuritinsiu tau galvą.
Ir tau rūpi šitai?
Jei būtų nesunku.
Verdančiu sėmenų aliejum. Kartą per mėnesį.
Reikia kartą per savaitę. Dėl to po truputį rūdija.
- Gerai, kirsk. - Kirsk. Pirmyn.
Laikykit ją!
Sulaikykit!
Dabar jau jiems įkrėsim!
- Prieš išeinant iš miesto… - Verdančiu sėmenų aliejum, žinau.
Tuk, tuk.
Atėjau pažiūrėt, ar tau viskas gerai.
Žinojau, kad kada nors jį vėl pamatysiu.
Tikėjausi, kad bus kitaip.
Na, turi suprast, kad…
Kai jis neteko tavo mamos…
Neteko ir savęs.
Kodėl jis melavo dėl amuleto?
Gal jam buvo gėda pripažint, kad atsisakė tiek daug dėl tiek mažai.
Turėčiau su juo pasikalbėt.
Ką?
Jis iškeliavo, mieloji. Iškeliavo.
Daviau jam Turtų amuletą ir…
Jis iškeliavo.
Ir Holga?
Atleisk.
Bet žinok. Nors tu jam ir nerūpi,
aš visada šalia.
Žinau.
Tai, kad manyje matai gėrį,
verčia tikėt, kad aš iš tiesų nesu blogas.
Galėtume įšaut į jos kambarį strėlę su rašteliu.
- O jei pataikysim į ją? - Rizika neišvengiama.
Nužudyt mano dukrą strėle?
Ne. Jokiu būdu.
Net jei ir gautų žinutę, neateitų. Ji laiko…
Kalvį savo tėčiu.
Turim įsigaut į pilį ir patys ją pasiimt.
Beprotybė, Edai.
Niekados pilis stipresnė už Korino slėptuvę. Žinai, kuo baigėsi.
Mums reikės komandos.
Komandos? Ir kas gi mums padės? Neturim kuo jiems sumokėt.
O Kalvis turi.
Sako, į žaidynes lažintis atvyksta didžiausi turtuoliai.
- Jo seife bus lobiai. - Taip.
Jau nekalbu apie amuletą.
Ir Kira žinos, kad…
Palikom ją dėl kilnaus tikslo.
Aš taip nesakyčiau, bet… Taip.
Ką kviesim į komandą?
Įdomu, ar Saimonas vis dar Traibore.
Saimonas - baisus kerėtojas.
Nematėm jo dvejus metus. Neabejoju, kad patobulėjo.
Niekas neprilygsta šitam triukui.
O kaip šitas? Jums patinka ką tik nupjautos žolės kvapas?
Užuodžiat? Nupjauta žolė.
Mano penkiametis moka tokių burtų.
O ar jis moka taip?
Fu.
Jis nepatobulėjo.
Negalvoju apie tai, ką jis ten daro.
Žinokit, sunku būt tokiam truputį išplaukusiam.
Išblukt gali kiekvienas, bet tik truputį…
Štai tikra magija.
Ar ten...
Jis vagia mūsų daiktus!
Čia ne tai, ką galvojat. Pasirodymo dalis.
Jis meluoja.
Čiupkit jį!
Skydo burtas!
Čia ne skydo burtas.
Man nepatinka šitas vaidinimas.
Tau galas!
- Saimonai. - Holga!
- Lauksi pakartojimo? - Dingstam iš čia.
Turėjau perspėt, kad Kalvis - niekšas.
Kai išėjome, Sofina bandė mane nužudyt.
O jis tik stovėjo ir žiūrėjo.
Sklinda gandai, kad ji susargdino Niekadžiemos valdovą
ir atvėrė kelią Kalviui.
Jos magija visai kito lygio.
Neniekink savęs. Matėm tavo pasirodymą.
Taip. Sudorotum ją nupjautos žolės triuku.
Juokinga.
Suprantu, kad nori išgelbėt Kirą,
ir norėčiau išverst Kalvį iš koto,
bet neverta plėšt Niekados pilies.
O savo auditoriją - verta?
- Tu visai basas? - Visiškai.
Šįvakar ketinau miegot teatre,
- bet dabar tai atrodo neišmintinga. - Ir?
Ar bent žinom, kokia paslaptinga magija saugo slėptuvę?
- Sužinosim! - Kaip?
Prasmuksi pro visą pilies sargybą?
Aš? Ne.
Gal druidas, gal Keičiantis formą.
Jie gali prasmukt nepastebėti.
- Kaip pelė ar… - Elnias.
Taip, elnias! Susilies su kitais elniais pilyje.
Nesišaipyk.
Kur rasim druidą?
Pažįstu druidę. Dorika.
Ji tikrai šauni.
Skamba kažkaip romantiškai.
Taip. Buvau jai neabejingas.
Tačiau jos nesužavėjo tai, kad nuvertinu save.
Ne geriausias tavo bruožas.
Ačiū.
Kalvio Ficviljamo vardu
kalinė nuteisiama mirties bausme sukapojant.
Už tai, kad nederamai kalbėjo apie mūsų lyderį.
Smaragdų anklavas niekada nepasiduos.
Teisingumo nenužudysit.
Man įsakius.
Tavo Dorika gana radikali.
O, ne. Čia ne Dorika.
Arčiau! Nužudykit ją!
Arčiau!
Štai ji.
- Pakartok, kas čia? - Pelėdlokys.
- Ar čia labai aukštai? - Štai ten.
- Nė iš vietos! - Palauk. Čia aš.
- Saimonas. - Koks Saimonas?
Oi.
Saimonas Aumaras.
Kerėtojas.
Meilinausi tau.
Sakei, kad tau dėl manęs liūdna.
Ne dėl to, ką dariau. Dėl to, koks esu.
- Taip. - Taip.
Ką čia darai?
- Mums reikia elnio. - Nereikia elnio.
Norim nuversti Kalvį Ficviljamą.
Kaip čia apsigyvenai?
Gimiau pas žmones, kurie nenorėjo negryno vaiko.
Mane priglaudė miškų elfai.
Prisidėjau prie Smaragdų anklavo gynėjų.
Dar geriau jungtis prie mūsų.
Tu vienintelė gali pakliūt į pilį nepastebėta
ir pasakyt, su kuo turim reikalą.
Turbūt numanot, kad nepasitikiu žmonėm.
Jūs kupini neapykantos ir savanaudžiai.
Manau, tu truputį įpykus.
Jei ką, aš tik pusiau žmogus.
Bet prastas kerėtojas.
Ne, Saimonas… Galingas kerėtojas.
Elminsterio Aumaro palikuonis.
Vienintelis būdas nugalėt - būt užtikrintiems, kad tai įmanoma.
- Jis neužtikrintas. - Taip. Turbūt sąžininga.
Klausyk, gal Saimonas neturi mano proto ar Holgos jėgos,
bet kai reikia, šis jaunuolis padaro.
- Todėl jį pasirinkau. - Be to, iš kerėtojų pažįsta tik jį.
Holga, nepadedi.
O kas šitam reikale esi tu?
Aš? Aš planuotojas. Žinai?
Kuriu planus.
Planą jau sukūrei. Kokia iš tavęs nauda dabar?
Jei planas žlugs… dabartinis… Sukursiu naują planą.
Kuri planus, kurie žlunga.
- Ne. - Dar jis groja liutnia.
Holga, nesvarbu. Patikėk. Aš nepamainomas.
Na…
Nė vienas mūsų planas sudorot Kalvį nepavyko.
Drįsom suabejot tuo, kaip jis atėjo į valdžią.
Tad jis paskelbė mus priešais.
Pradėjo griaut mūsų namus
ir naikint mūsų žmones.
Jei nesudorosim Kalvio,
tuoj nebeliks, ką gint.
Darau tai ne dėl pinigų.
Dėl žmonių, kurie mane priėmė, kai visi kiti atstūmė.
Tai pasidalinsim tavo dalį.
Jaučiu tavo nekantrumą.
Zasai Tamai.
Tu visada buvai mokinė, kuria labiausiai pasitikiu.
Nuleisk savo gaubtą.
Nuo manęs nereikia slėpt savo ženklų.
Verčiau būsiu sukapota ir sudeginta,
nei praleisiu dar valandą su Kalviu Ficviljamu.
Jis nepakenčiamas.
Betgi nebūtume nuėję taip toli be jo… „žavesio“.
Gyvieji per ilgai teršė šį pasaulį.
Guoskis tuo, kad tavo darbas čia beveik baigtas.
Štai kur tu.
Be gobtuvo, matau.
Būtų geriau, jei jį užsidėtum.
Jūs, Tajos Raudonieji Žyniai,
ne tokie populiarūs… kokie turėtumėt būt… už Tajos ribų.
Ir, žinoma, būsi ne tokia populiari.
Bet, aišku, ne man sakyti, ką tau daryt.
Atvyko Koldvelas ir Piradostas. Duosiu jiems…
Baisu, ar ne? Reikia kažką daryt su tom kėdėm.
Jos…
Manau, pamatysit, kad ėmėmės visų įsivaizduojamų priemonių
apsaugot jūsų pinigams, iš kurių norėsit ar nenorėsit
lažintis per Aukštos Saulės žaidynes.
Visuose pilies sparnuose yra naujos nuleidžiamos grotos.
Jei kils pavojus, niekas nepateks vidun ir neišeis laukan.
Ir galiausiai… turim…
pačią saugyklą.
Mano vyr. patarėja Sofina supažindins su smulkmenom.
Ją saugo Paslaptingasis Mordenkaineno antspaudas.
Na…
Turbūt ne su visom smulkmenom, bet…
Užteks pasakyt, kad tai labai galingi burtai.
Galiu paklaust, kodėl atnaujinot žaidynes?
Valdovui Neveremberiui jos atrodė žiaurios.
Mudu su valdovu Neveremberiu labai skirtingi.
Tarkim, aš linkęs veikti, o jam labiau patinka vegetuot.
Jūs siaubingas.
Galiu būt nepadorus.
Tiesa ta, kad žaidynės kaip niekas kitas suvienija miestą.
Ir ne vyriausybės reikalas draust žmonėms tai, ko jie trokšta.
Ar neleist jums, turtingi niekšai, iš jų pasipelnyt.
Kas nori atsigaivint?
Tylos!
Tarp mūsų yra Keičiantis formą.
Ei!
Stok!
Negaliu sugriebt!
Ir ji pasivertė elniu.
Tik pačioj pabaigoj.
- Ar tu tikra dėl Sofinos? - Mačiau jos ženklus.
Todėl ir neatrėmiau jos Sustabdytam laike.
Kalvis viską žinojo. Jis turi mano dukrą. Ji ten su Raudonąja Žyne.
Slėptuvė apsaugota kažkokiu „Mortikameno paslaptinguoju antspaudu“.
Mordenkaineno?
- Taip, teisybė. - Gaila.
Kas?
Jei yra tas antspaudas, vidun nepateksim.
- Neįveikiamas. - Negali atvert su magija?
Gerai. Prasideda.
Nekenčiu. Visi mano, kad bet kokią problemą išspręs magija.
Yra ribos. Čia jums ne pasaka prieš miegą.
- Čia tikras pasaulis. - Vadinasi, atidaryt neįmanoma?
Jei nesi galingiausias kerėtojas, tada ne.
Arba neturi Atskyrimo šalmo.
Ko?
Šalmo, kuris išjungia visus kerus.
Bet nesvarbu.
Jis seniausiai dingęs. Viskas.
Nagi.
Kokia bėda? Galim rast tą šalmą.
Net jei rasim, nepanaudosiu su juo nesusitapatinęs. O aš to nemoku.
Tu sugebėsi. Žinau, kad tau pavyks.
- Tavo žodžiai nieko nepakeis. - O tavo pakeis.
- Bet aš negaliu. - Gali.
- Nedarysiu. - Tik pasakyk.
- Ne! - Gerai.
Tegu tai būna tik tarp mūsų. Nenoriu smukdyt grupės moralės.
Kokios moralės?
- Holga žino, kur šalmas. - Žinai?
Mano gentis kovėsi dėl jo su Drakono kultu Pelkynuose.
Galim paklaust, kur jis dingo.
Mūšis vyko praeitam amžiuj. Visi jau negyvi.
Ir? Paklausk, pasitelkęs magiją.
Jis ką tik pareiškė, kad su magija jis gali ne viską.
Tiesą sakant, šį tą galiu.
Gali sugrąžint mirusius?
Negaliu jų sugrąžint,
bet turiu simbolį, kuris leidžia klausinėt negyvėlių.
Paskui jie vėl tampa negyvėliais.
- Fui. - Taip. Gana siaubinga.
Nuostabu.
Keliaujam į Pelkynus. Saimonai, ačiū už gėrimus.
Ką? Ne…
Sumokėk pasitelkęs magiją.
Keičianti formą turbūt išvien su buvusiais Kalvio partneriais.
Gal Kalvis eina prieš mus?
Kol jis turi naudos,
tol netrukdys Zaso Tamo užkariavimui.
Surasiu tuos vagis.
Prieš pradedant…
Vyrai už mūsų leido jiems pabėgt.
Supratau.
Jis tajus!
Ei, Edai.
Žiūrėk, kur esam.
Marlaminas? Tikrai?
Kodėl taip skaudiniesi?
Tik pasiimsiu kelis daiktus.
Jis nudažė langines.
Gražu.
Holga!
Labas, Marlaminai.
- Čia Marlaminas? - Taip.
Buvom truputį nustebę, kai pirmąkart jį pamatėm.
Maniau, tavo bausmė ilgesnė.
Aš iš ten pabėgau.
Senoji Holga.
Tai ką veikei?
Kaip įprasta.
Turiu daržą. Rašau knygą.
Matau, dar turi lazdą, kurią tau dovanojau.
Taip, taip.
Jei nori, gali ją pasiimt.
- Gvin nemėgsta vaikštinėt. - Gvin?
- Tu namie, brangusis? - Čia.
Sutraiškiau keletą varliūkščių…
Sveika.
- Kas ji? - Gvin, čia Holga.
Daug apie tave girdėjau.
Paspausčiau ranką, bet…
Malonu.
Ilgai būsi?
Keliaujam pro šalį.
Kalbėsimės su lavonais į pietus nuo Nesmės.
Puiku.
Nusiprausiu prieš vakarienę. Ką valgysim?
Iškepiau žąsį, pririnkau rauguolių.
Malonu susipažint.
- Ar seniai judu… - Jau metus.
Tu su ja laimingas?
Laimingesnis nei su manim?
Sakykim taip: ji uždirba gyvenimui garbingai.
Nenusigeria iki sąmonės netekimo.
Ir neverčia manęs verkt naktimis,
sukant galvą, kur ji.
Man skaudėjo.
Mane išvarė iš genties, kad galėčiau būt su tavim.
Bandžiau sukurt namus, kad tą pamirštum.
Bet tu nepamiršai.
Gvin atrodo miela.
Tu to nusipelnei.
Ačiū.
Žinai, kai išėjai, netekau savo šeimos.
Man pasisekė, kad suradau kitą.
Viso to linkiu ir tau.
Mano miela Ho-Ho.
Mes sudorosim Kalvį.
Įrodysiu Marlaminui ir Briedžių genčiai, kad buvo kvailiai, jog mane paleido.
Neradau nei laimės, nei dieviško likimo
Tik įjunkau į saldų vyną
Smagiai įraudę gurkšnojam ir siūbuojam
Ištuštinkim bokalus ir iššvaistykim dieną
- Lia-lia, kaip žinia - Lia-lia, kaip žinia
- Darbas mūsų palauks - Darbas mūsų palauks
- Matėm vyrų kvailystę - Matėm vyrų kvailystę
- Jiems daug smagiau prisigert - Jiems daug smagiau prisigert
- Lia-lia, kaip žinia - Lia-lia, kaip žinia
- Darbas mūsų palauks - Darbas mūsų palauks
- Matėm vyrų kvailystę - Matėm vyrų kvailystę
- Jiems daug smagiau prisigert - Jiems daug smagiau prisigert
Daug mano gentainių šiame mūšyje paaukojo gyvybę.
Visad maniau, kad būsiu palaidota tokioj šventoj žemėj.
Taip…
Kas nors turi kastuvą?
Saimonai, kaip visa tai veikia?
Skaitysiu burtus su šiuo dvasiniu simboliu.
Kažkur turi būt. Štai.
Gerai. Kai lavonas atgis, galėsim užduot penkis klausimus.
Tada jis vėl mirs ir jau niekad nebebus atgaivintas.
Kodėl penki klausimai?
- Nežinau. Taip jau yra. - Turbūt galima rinktis.
- Gal galim pradėt? - Taip, gerai.
Žavinga.
Gal ne taip sakau.
Neišsigandau. Tik krūptelėjau.
Na štai.
Žuvai Pelkynų mūšyje?
- Taip. - Puiku!
Tai yra, ne tau. Užjaučiu dėl nelaimės.
- Dar keturi klausimai, ar ne? - Taip.
Ne. Šitas buvo ne tau.
- Priskaičiavo prie klausimų? - Taip.
Prakeikimas.
- Atsakyk tik, kai kreipiuosi į tave. - Gerai.
Kodėl gale pasakei „gerai“?
Nesakiau.
Fantastika. Kur kastuvas?
Tokai Horgatai.
Ar per mūšį matei Atskyrimo šalmą?
Jį turėjo mano vadas Stanhardas Grimvulfas.
Gerai, gerai.
Ką Stanhardas Grimvulfas su juo padarė?
Kai kultininkai puolė aukštumą, žinojom, kad mūsų daugiau.
Bet mūsų pranašumas nieko nereiškė prieš drakoną Reikorą.
Horgatai!
Imk jį ir bėk.
Iš visų jėgų saugok jį nuo Reikoro.
Supratau, pone. Nesijaudinkit.
Tai paskutinis dalykas, kurį prisimenu.
Na, ką gi…
Ačiū už pagalbą.
Suraskim Stanhardo Grimvulfo kapą.
Pala, pala.
Neužduosi jam dar trijų klausimų?
Ko klaust? Jis pasakė viską, ką žino.
Negalim jo taip palikt. Pažiūrėk į vargšelį.
Gerai.
Mėgiamiausias maistas?
Avižos. Ne, miežiai.
O, varge.
Tau patinka katės?
Nelabai.
Gerai.
Kiek bus du plius du?
Neišmanau matematikos.
- Jautiesi geriau? - Ne.
Dažnai sunkiausias sprendimas vadui,
kada atsitraukt.
Daviau įsakymą.
Įsakiau kovos vadui perduot šalmą
greičiausiam raiteliui Venui Salafinui.
Galim persikelt per keterą. Galim…
Vėl tas pats.
Buvo mūšio rytas.
Išlipau iš vonios ir paslydau ant akmens.
Tada išjojai į mūšį?
Ne. Miriau. Pargriuvęs.
Bet Stanhardas Grimvulfas sakė, kad davė šalmą Venui Salafinui.
Tau, ar ne?
Aš Svenas Salafinas. Venas - mano brolis.
Kažkoks košmaras.
Venui viskas gerai?
Buvau sužeistas ir netekau žirgo, kai bėgau iš mūšio lauko.
Savim nesirūpinau.
Tik turėjau išsaugot šalmą.
Tai buvo tajus su Zaso Tamo ženklu.
Laukiau mirtino smūgio.
Bet taip ir nesulaukiau.
Jis buvo malonus.
Sakė, kad jo vardas - Ksenkas Jendaras.
Jis pabėgo nuo Zaso Tamo ir gyveno tremtyje.
Man mirštant, jis pažadėjo saugot šalmą.
Kažkodėl aš juo patikėjau.
Juokauji. Malonus tajus?
Sakau tiesą.
Mali arklio šūdą.
Tas tajus pamelavo. Mirei dėl nieko.
Šalmo nerasim. Turim rast kitą būdą įsigaut į slėptuvę.
Ne. Girdėjau apie Ksenką.
Jis paladinas. Padėjo Anklavui nugalėt Taloso dvasininkus.
Girdėtas vardas.
Dėdė sakė, kad Ksenkas atrėmė Stebėtoją vien užaštrintu moliūgu.
- Užaštrintu moliūgu? - Kažkuo aštriu.
Tajai - žudikai. Istorijos pabaiga.
Ką?
- Ir aš apie jį girdėjau. - Ne.
Jis kovėsi su mano pusbroliu Anoroj. Sakė, kad padorus vyras.
Galit susirast tą mieląjį Ksenką ir pint vieni kitiems kasas.
Aš rasiu kitą būdą.
- Kas jam negerai? - Buvo susidūręs su tajais.
Žinau, kaip jautiesi. Bet mums senka laikas.
Išduočiau Zią.
Ne. Darytum tai, kad išgelbėtum ją ir Kirą.
Jei Ksenkas pasirodys esąs niekšas, ar perrėšiu jį perpus.
- Labai miela. - Ką galim pralošt?
Kur tas kvailys Ksenkas?
Kiek girdėjau, dirbo su arfininkais Mornbrino apsaugoj.
Puiku. Arfininkai.
Kas negerai su arfininkais?
Buvo susikirtęs ir su jais.
Gerai, einam.
Atsiprašau?
Aš vis dar gyvas.
Taip.
Kokia tavo mėgstamiausia knyga?
Sunku išsirinkt.
- Penktas klausimas? - Taip.
Iš istorinių kūrinių, sakyčiau…
Lykanto Zaro „Ilčių Tomas“.
Tai buvo tik ketvirtas klausimas.
Alio.
Velnias.
Trauk! Trauk!
Nagi. Reikia daugiau!
Jis gyvas!
Ačiū!
- Jis įdomus. - Mačiau įdomesnių.
- Edai, pasikalbėk su juo. - Pati kalbėk.
Esu traukęs kates iš žuvų.
Ksenkas, ar ne?
Į šį klausimą neatsakysiu, kol nežinau, su kuo kalbu.
Aš Holga Kilgor.
Čia Saimonas. Iš galo Edginas ir Dorika.
- Ko jums Mornbrino apsaugoj? - Tavęs.
Ieškom Atirimo šalmo.
- Atskyrimo. - Taip.
Daug kas žuvo, saugodami tą šalmą.
Kalbėt apie tai - sumenkint jų auką.
Dženkli.
Dženkli ir tau, gerasis pone.
Jūs garsėjat kaip garbingas ir doras žmogus.
Ir užtikrinu, mums šalmo reikia dėl kilnių tikslų.
Taip. Kai ką apiplėšim.
Holga!
Ne bet ką. Kalvį Ficviljamą.
Ir tajų Raudonąją Žynę, su kuria jis susidėjęs.
Eikit su manim.
Kas čia?
Arfininkų šventovė.
Bet jūsų draugas Edginas jau žinojo.
Iš kur žinai, kad aš arfininkas?
Gal ir atsisakei savo priesaikos,
bet priesaika neatsisakė tavęs.
Nors sakinys simetriškas, jis nebūtinai be ryšio.
Kodėl norit apiplėšt Ficviljamą?
Jis pagrobė Edgino dukrą ir daug mūsų lobių.
Taip pat Atbudinimo amuletą.
Jam nebūtina visko žinot.
Aš tik…
Kitaip sakant, Kalvis - tikras kalės vaikas.
Dėl jo pagedimo kaltinat jo mamą?
Ką?
Ne. Tai tik posakis.
Aišku.
Nesuprantu šnekamosios kalbos.
Tu nelabai linksmas, ar ne?
Jei Ficviljamas iš tikro sudarė sąjungą su Raudonaisiais Žyniais,
tai jų kėslai neapsiribos vien politika.
Prieš šimtmetį nekromantas Zasas Tamas
buvo vienas iš aštuonių zulkirių, kurie valdė tajų tautą.
Puiku. Istorijos pamoka.
Bet Tamas troško absoliučios valdžios.
Per saulėgrįžą
sostinės gyventojai susirinko švęst šventės.
Jiems ir jų valdovams nežinant,
Tamas turėjo savo planą:
surengt nešventą perversmą.
Jis paleido Kviečiančią Mirtį -
burtą, pasiglemžiantį sielas visų, kurie jį matė,
ir paverčiantį juos jo vergais.
Padedamas Raudonųjų Žynių, Zasas Tamas sukūrė nemirėlių armiją,
kuri užkariavo visą šalį.
Zaso galia neprasiskverbia pro Tajaus sienas.
Įtariu, jis su Žyniais nenurims,
kol savo blogiu neužkrės viso Faeruno.
Baigei? Mes žinom, kad Raudonieji Žyniai blogi.
Kaip ir Kalvis.
Tik klausimas, kodėl jie padėjo jam užgrobt valdžią? Ką jie iš to gaus?
Atrodo, turim bendrą priešą.
Duokit mums šalmą, mes sudorosim Kalvį.
Be turtų niekas negali būt Valdovas.
Raudonieji Žyniai praras savo marionetę.
Ką darysit su pagrobtais turtais?
O koks skirtumas?
Neleisiu švaistyti nusikalstamu būdu įgytą turtą.
Puiku. Padalinsim miestiečiams.
- Prisiekit. - Ką?
Uždėk ranką ant arfininkų antspaudo
ir prisiek, kad tikrai išdalinsi visą pagrobtą turtą
Niekadžiemos žmonėms.
Žinoma, gerai.
Nagi, Edai.
Pažadėk, kad išdalinsi Kalvio pinigus žmonėms.
Prižadu, kad…
išdalinsiu Kalvio pinigus Niekadžiemos žmonėms.
Pasilik sau.
Gal dar netiki savo žodžiais. O aš tikiu.
Taip. Tau gerai. Saimonai, palaikyk.
Gerai. Tai kur šalmas?
- Potamsos viduriuose. - Potamsos?
Ar neturėjai jo saugot? Kodėl ten nukišai?
Nes ten neis tie, kurie vertina savo gyvybę.
- Kaip miela. - Priešingai.
Žinau. Ironizavau.
Ironija skaudžiausiai kerta tiems, kurie ją pasitelkia.
Taip? Tikrai taip manai, Ksenkai?
Įėjimas yra į rytus nuo Kalavijo kalnų
Kriptgardeno miške.
Ten nusileisim į Dolblundo griuvėsius.
Leisk paklaust. Kodėl palikai arfininkus?
Dėl to, kad buvau arfininkas, nužudė mano žmoną.
Užjaučiu.
Ar nusikaltėliai sulaukė teisingumo?
Turi omeny tajus?
Ne.
Ne visi tajai piktadariai.
Buvau vaikas, kai Zasas Tamas užvaldė Tajų.
Pats mačiau burto sukeltus siaubus.
Garbingi vyrai virto pabaisom.
Per akimirką jiems ištrynė protą.
Tėvai puolė savo pačių vaikus.
Aš pabėgau, likau gyvas…
Bet amžiams pasikeičiau.
Mudu abu praradom dalį savęs.
Svarbu tai, ką darom su tuo, kas liko.
Sakiau, ką žadu daryt.
Įsibrausiu į Niekados pilį ir susigrąžinsiu šeimą.
O amuletas?
- Ketini atgaivint žmoną. - Taip.
Labai gerai.
Tik prašau pagalvot, kad tai, ką vadinam gyvenimu, gali būt ne vienas.
Parsitempsi savo ponią į senąjį gyvenimą,
atimsi iš jos naująjį.
Gal kas kitas gali jot šalia jo?
Sekit paskui mane į angą.
Į „angą“?
Į Potamsą yra daug įėjimų.
Šitas mažiausiai pastebimas.
Eisiu paskutinis.
Dienos kelias. Parinkau jį, kad nieko nesutiktume.
Neišsiskirkit ir nekelkit triukšmo.
Kad ir ką esat girdėję apie Potamsą, iš tikrųjų čia daug pavojingiau.
Jei nebeįžiūrėsit kelio,
paimkit mane už rankos. Aš jus vesiu.
Iškart sakau, neimsiu jam už rankos.
Būkit budrūs. Aš juo nepasitikiu.
Nors jis mums ir padeda?
Akivaizdu, kad jis kažką slepia rankovėj.
Rankovėj tik mano ranka.
- Kaip jis išgirdo? - Girdžiu ir dabar.
Nekenčiu tavęs.
Kelias į griuvėsius eina čia.
Nejudėkit!
Rochnonai.
Proto ėdrūnai. Maži, bet pavojingi.
Užpuola auką, suėda smegenis ir perima kūno kontrolę.
- Ką darysim? - Nė garso!
Juos traukia mentalinė energija.
Kuo auka intelektualesnė, tuo didesnė užpuolimo grėsmė.
Truputį apmaudu.
Štai. Kabantis Dolblundo miestas.
Šalmas - kitapus šios prarajos.
Būkit atsargūs. Tiltą saugo senoviniai gnomų spąstai.
Yra tiksli formulė, neleisianti užmint ir paleist mechanizmo.
- Kokia formulė? - Gana paprasta.
Nuo centro žengiam ant nelyginių akmenų.
Žengiam į priekį, išskyrus kas penktą žingsnį,
kai žengiam į šoną.
Nesvarbu, į kairę ar dešinę.
Svarbiausia žengti sinchroniškai su lyderiu.
Tada einam toliau. Vėl nelyginiai akmenys.
O nuo vidurio pereinam prie lyginių akmenų.
Tada vėl į šoną po ketvirto akmens.
Kol pasieksim trečdalį…
Atrodo, aš…
pastačiau koją ant tilto.
Nesuvokiau, kad čia jo pradžia.
Taigi… Atsiprašau.
Konstrukcija nelabai patikima.
Negali mūsų perkelt burtais?
Telekinezei per toli.
Turiu maiše virvę.
Galiu pririšt prie kirvio.
Permesiu, kad jis įstrigtų uoloj.
- Juk žinai, kad uolos kietos, ar ne? - Nutilk.
Iš kur gavai?
Marlamino lazdą?
Nuknisau iš burtininko Greipikse.
Čia ne lazda.
- Čia „Čia ir ten“ lazda. - Kas?
Veikia apie 500 metrų.
Žiūrėk.
Čia…
Ir ten.
Veikia!
Matot?
Mums net nereikėjo tilto.
Aš šaunuolis.
Išsisukom.
Duodu tau. Saugok kaip savo gyvybę.
Saugosiu.
Palaikyk.
Čia yra blogis.
Ar čia?...
Tajai žudikai.
Atrodai vyresnis, Jendarai. Tikriausiai dėl mirtingojo kraujo.
O tu, Dralai, šlykštus kaip ir aną kartą.
Pasirūpinsiu, kad daugiau nebesusitiktume.
Palikit juos man.
Gerai, kad jis mūsų pusėj.
Turim bėgt.
Kodėl? Visus nužudei.
Ne taip paprasta nužudyt tą, kuris jau negyvas.
Pasiruošęs kitai kovai, Jendarai?
Greičiau!
Koks putlus drakonas.
Temberšodas. Turbūt susirado naują irštvą.
Ankstesnę suėdė?
Laikau tave!
Aklavietė!
Saimonai! Viršuj!
Labai ačiū.
Dėl manęs būtum padaręs tą patį.
Taip.
Niekšas vis nerimsta.
Einam! Jis įstrigęs.
Kaip ir mes.
Mes paskęsim!
- Perkelk mus! - Galiu perkelt tik ten, kur matau.
Nori pereit prie kitos sienos?
Jūros vanduo.
Saimonai, pameni triuką, kurį rodei Traibore?
Nupjautos žolės kvapą?
Ne, ne. Su degančiu pirštu.
- Taip, o ką? - Holga, trenk jam!
Nori, kad jis supyktų?
Po mano komandos visi nerkit.
Tada tavo pasirodymas, Saimonai, gerai?
Į ką taip žiūri?
Arfininkas pagaliau pabudo.
Pirmyn, Holga!
Dar!
Dabar!
Čia jus paliksiu.
Linkiu jums kelionėje sėkmės.
- Toliau nebeisi? - Jei tik galėčiau.
Čia jūsų žygis.
Daviau jums priemonių. Turit jas panaudot.
O tu negali panaudot dėl mūsų?
Tu geriau kauniesi, planuoji ir…
Viską darai geriau, išskyrus, bendravimą.
Bendraut su tavim sunku.
Kai dingsta tikėjimas ir atsiranda abejonių,
aš prisimenu Senovės įstatymus.
Gerai. Iki pasimatymo.
Viskas. Nuėjo.
Tiesiog nuėjo.
Eina taip tvirtai ir tiesiai.
Pala. Eina prie akmens.
Ar apeis jį?
Ne.
Tiesiai per akmenį.
Ką ten murmi?
Bandau susitapatint.
Jei nesusitapatinsiu, iš jo nebus naudos.
Jauti spaudimą, nes nelengvai jį gavom.
Taip, suprantu.
Dabar mūsų likimas tavo rankose.
Nagi.
Štai jis, didysis Saimonas Aumaras.
Kilęs iš didžių burtininkų.
Kas tu?
Nejau nepažįsti?
Aš taip pat Aumaras.
Tu mano proprosenelis.
Gražus šalmas.
Kodėl manai, kad tu jo vertas?
Gal kad pasitikiu savim?
Klausi manęs?
Ne. Aš… Aš tuo tikras.
Aš didis burtininkas.
Dabar jau toks?
Magija - įdomus dalykas.
Pati renkasi, kam paklust.
Ir neapkenčia kvailių.
Kodėl man tai sakai?
Manau, ir pats žinai…
Saimonai.
Pavyko susitapatint?
Tau viskas gerai?
Padėsiu.
Kas atsitiko?
- Su kai kuo kalbėjausi. - Ar ne?
Su savo proproseneliu. Jis…
…nepadėjo.
Tu su juo kalbėjai?
Atrodė, kad buvai užsidėjęs šalmą vos sekundę.
Ten laikas bėga kitaip.
Gerai. Pabandysiu kitaip.
Puiku. Naujas būdas. Pabandyk.
Tau pavyks.
Dabar geriau. Ne taip toli nulėkei.
Tęsk.
Šešios valandos iki išvykimo į Niekadžiemą.
Jei susimausi, niekad nesusigrąžinsiu šeimos.
Nuostabu.
Nesu mačius didesnio bailio.
Bailio? Juk ir tu čia.
Gerai. Susitvarkysiu.
Ne, ne, ne.
Aš pats.
- Nori būt arfininkas? - Tylos!
O, Dieve. Prakeikimas.
Štai ji.
Nebandyk sugaut.
Tiesiog paleisk.
Edai!
Edai. Turim bėdą.
Aš negaliu.
Šalmas?
Bandžiau daug valandų. Nepajudėjau į priekį.
Sakiau, kad nesusitapatinsiu. Aš niekam tikęs.
Koks čia triukšmas?
Jis turi bėdų su šalmu.
Nagi, Saimonai, imk ir padaryk.
Na, taip. Ačiū, Holga. Tiesiog padarysiu.
Dar tavernoj sakiau, kad taip ir bus.
Bet neklausei.
Ką turi omeny?
Jis prašė niekam nesakyt dėl moralės.
Žinot, kodėl? Nes jis labiausiai užsispyręs iš visų.
Įkalbi mus daryt tai, ko nemokam.
O tada kaltini, kai nepavyksta.
Jei nesusitapatinsi, sugalvosim planą B.
Planą B? Mes atkasėm mano giminę, leidomės šalmo į Potamsą.
Ir tu visą laiką žinojai, kad jis jo nepanaudos?
Žmonės. Jūs negalit nemeluot.
Nemelavau. Maniau, Saimonui pavyks.
Žiūrėkit. Iki žaidynių dar turim kelias valandas.
Darysim kaip visada. Improvizuosim.
Užuot kaltinę vienas kitą nesėkmėm ar melagystėm,
pagalvokim ir sukurkim planą.
Sugalvosiu, kaip keliaut namo.
Stebiuosi, kad jumis pasitikėjau.
Taip. Einu ir aš.
Užjaučiu dėl Kiros.
Sugalvosim, kaip ją atsiimt. Tik ne šiandien.
Reikia šiandien. Nenurimsim, kol mano dukra bus saugi.
Tau nenusibodo susimaut?
Ne! Čia visa esmė!
Mes turim nuolat susimaut, nes jei liausimės… tai susimausim.
Mums visiem gyvenime nesisekė ar klojosi taip, kaip vylėmės.
Ar ne?
Holga.
Palikai savo gentį dėl vyro,
kuris paliko tave, nes tu krimtaisi palikus savo gentį.
Jei dabar pasitrauksi, nieko nebepakeisi.
Ir tu, Saimonai.
Vagišius, apsimetantis nevykusiu burtininku.
- Grįši prie savo pasirodymų? - Geriau nei mirt.
Yra blogesnių dalykų už mirtį.
Ir Dorika. Tu garbinga.
Ir tikrai nenorėsi pranešt Smaragdų anklavui,
kad nepasinaudojai proga ir pasitraukei.
Greit apšaukei mus nevykėliais.
- O tu, Edai? - Aš?
Aš nesėkmių čempionas.
Netekau visko, ką branginau. Ir tik pats esu dėl to kaltas.
Norit žinot, kas iš tikro nužudė mano žmoną?
Aš.
Nusprendžiau, kad esam verti geresnio gyvenimo nei leidžia arfininkui.
Bet nežinojau, kad Raudonieji Žyniai pažymėjo savo grobį.
Atvedžiau juos prie savo durų.
Man nepasisekė. Buvau ne namie, kai jie atėjo.
Nuvyliau arfininkus, savo šeimą, jus visus.
Kaip tik todėl ir negaliu pasiduot.
Atleiskit, atsisėsiu ant akmens…
…ir sukursiu planą.
Pasitrauk.
Prisėsčiau ir aš, bet ant akmens nėra vietos.
O ką pasakytumėt?
Su „Čia ir ten“ patenkam į saugyklą.
Ne. Jau aiškinau.
Negali naudot lazdos erdvėj, kurios nematai.
Sakau ne tai. Sakau…
Ant ko nors pritaisysim portalą, tada įsmuksim į saugyklą.
Į saugyklą neša tik brangenybes.
Uždėsim portalą ant brangenybių.
Kalvis sakė, kad turtingiausi iš Baldudro vartų ir Giliojo vandens
atveš į miestą lobius.
Važiuos pagrindiniu keliu. Galėtume perimt konvojų.
Bet bus dešimtys sargų.
Taip. Jie saugo nuo žmonių,
kad tie nevogtų iš vežimų, o ne nuo tų, kurie krauna.
- Holga, išbučiuosiu! - Pabandyk.
Puiku. Labai jums ačiū.
Koks didis džiaugsmas sveikint jus,
geruosius Niekadžiemos žmonės atnaujintose
Aukštos Saulės žaidynėse!
Garantuoju jums neprilygstamą reginį
visam Kalavijo pakrantės krašte.
Taisyklės labai paprastos.
Penki sunkūs išbandymai. Penkios čempionų komandos.
Kas lieka gyvas ir pasiekia Išsigelbėjimo Narvą,
pereina į kitą etapą.
Svarbu:
raginu nepalikt arenos pasibaigus žaidynėms.
Jūsų laukia nuostabi dovana.
Ji skirta jums visiem!
Gerai, nuleiskit mane.
Pernelyg aukštai. Mes taip nesitarėm.
- O, ne. - Kas atsitiko?
Jis nusuktas į grindis. Kodėl jie jį taip padėjo?
- Prakeikimas. - Kodėl mums taip nesiseka?
Duokit man. Gal pajudinsiu.
Žaidynės prasidėjo.
- Pereinam prie plano C. - Velniava. Koks dar planas C?
Planas C - tai grįžimas prie plano A.
- Turi susitapatint su šalmu. - Kodėl nevadini planu A?
Planas A jau prasmirdo.
Puikiai žinai, kad negaliu susitapatint.
Netiesa!
Negalėjai susitapatint. Pažiūrėk į mane. Pažiūrėk.
Pameni tą darbą Garsiajame vandenyje?
Negalėjai užlipt, kol Džolimas ant tavęs neužsiundė šuns.
O kai pavogėm Aoto Fezimo ietį,
tavo burtas neveikė, kol į mus ėmė lėkt strėlės.
Net ir Traiboro teatre tu apvertei gravitaciją.
Tikrai?
Netyčia.
Griebiausi to burto, nes mane būtų nužudę.
Taigi!
Klausyk. Tu tampi stipriausias, kai esi silpniausias.
Ir tada tau pavyksta.
Tu pakliūsi į slėptuvę, aišku?
Ne todėl, kad gali…
Todėl, kad privalai.
Pabandysiu pastumt dar.
Jei bus bent centimetras, pralįsiu kaip kirmėlė.
Kaip kirmėlė!
Puiku, kaip kirmėlė. Matot? Jei nepavyks planas C, turim planą D.
Ar planas D - ne planas B?
- Planas B taip pat prasmirdo. - Viskas čia smirdi.
Imkit. Palaikysim ryšį.
Čia paprastas akmuo.
Šiaip jau, siuntimo akmuo.
Bet veikia tik valandą.
Gudru.
O kaip ten pakliūsi?
Laisvai. Nukreipsim dėmesį.
Jaučiu, planas C išdegs.
Ką čia darot?
Kai mūšis baigtas Draugai tampa meilužiais
Sūnūs apkabina motinas, brolius ir tėčius
Kas kadaise buvo varžovai Dabar tapo draugais
Tad švęskim, bičiuliai
Kadaise buvom priešai O dabar jau draugai
Švęskim, bičiuliai Švęskim, draugai
Kas dedasi? Gadini dainą.
Užstrigo koja.
Susikaupk, Saimonai.
Kokia čia beprotybė?
Atrodo, jiems kyla įtarimų.
Devyni pragarai.
- Ten! Įsibrovėliai! - Nagi!
Kiros kambarys turi būt ten.
Raskit slėptuvę. Susitiksim ten. Bėkit!
Stokit!
Štai ji!
Aš juos sulaikysiu. Surask slėptuvę.
- Tikrai negaliu padėt? - Tikrai.
- Nebūk tokia užtikrinta. - Laikykit ją!
Aš iš Paleidimo tarybos. Jie ką tik užlipo.
Atidaryk!
Palauk.
Aš ne prieš.
Gerai, tu gali.
- Nurimk. Neskubėk. - Štai jis.
Padėk jį!
Žiūrėkit, kas grįžo. Būsimas burtininkas.
- Neturiu tam laiko. - O aš turiu, kiek tik reikia.
Nesupranti. Mes žūsim, jei nesusitapatinsiu.
Ir žūsi kaip kvailys. Geriau, negu gyvent būnant kvailiu.
Gana. Tu manęs nepažįsti.
Žinau, kad terši giminės vardą.
Velniop vardą! Leisk susitapatint!
- Ne, kol aš gyvas. - Tu negyvas!
Tavo laikas praėjo. Dabar eilė man.
Aš neleisiu.
O man vienodai!
Atsiprašau.
Ilgai užtrukai.
Saimonai!
Saimonai, ten buvai tu?
Taip. Man pavyko!
Šaunuolis.
Atrodo, pats save varžiau.
Tą ir sakiau!
Aš slėptuvėj.
Ir mes.
Čia nieko nėra.
Kaip suprast? Viskas čia. Kur jūs?
O kur tu?
Manau, po arena.
Kalvis.
Šitą.
Negerai.
Saimonai, Dorika. Jūs ten?
Ką čia darai?
Kira!
Atėjau tavęs.
Turim eit.
Tu mane palikai.
Ne. Žinau, laikai mane melagiu ir blogu tėvu, bet…
Aš blogas tėvas.
Aš tave palikau.
Ir nesistengiau sugrąžint mamos.
Stengiausi…
susigrąžint žmoną.
Jei būtum turėjus progą ją pažint…
ir mylėt ją, kaip mylėjau aš, gal suprastum.
Bet jei dabar eisi su manim,
turėsi tokią progą.
O atrodytų, turėtum atskirti savo dukrą
nuo 300 metų burtininkės.
Nebijok, Kira saugi.
Kitaip nei aš, ji nenutuokė, kad ateisi.
Kažin, ar ji žino, koks tapai atkaklus.
Klausyk, Edai…
Labai užjaučiu dėl to, kaip viskas susiklostė.
Bet jei būtum visiškai nuoširdus,
turėtum pripažint, kad užtikrinsiu Kirai geresnį gyvenimą.
Gal tave paguos tai, kad ji dabar su tėvu, kurio yra verta.
Man liūdna, nes nenoriu matyt, kaip miršti.
Todėl pasišalinsiu iš menės.
Ką?
Jei mus nužudysi, tai bent leisk mirt oriai.
Ką turi omeny?
Leisk dalyvaut žaidynėse. Suteik progą kovot.
Argi čia proga? Nė iš tolo.
Net jei liktum gyvas turnyre, Sofina…
Būtų daug geriau, jei mirtum čia, nei dalyvautum žaidynėse.
Ne.
Jie įveikė tavo ir mano vyrus. Tegu kaunasi arenoj.
Bent tiek nusipelnė.
Bloga diena.
Turbūt nori dar pamiegot.
- Ar mes… - Arenoj.
Šitas mulkis įkalbėjo Kalvį leist mums dalyvaut varžybose.
Mulkis? Išgelbėjau mums gyvybę.
Ir atvedžiau į virš lobių, kaip sakė Dorika.
Ar nekyla įtarimų, kad Sofina sutiko?
Taip. Ji kažką suplanavus.
Kur buvai po arena?
Prisimeni?
Nelabai.
Ten buvo uostas.
Mačiau sargybinius, kraunančius visas dėžes į laivą.
Į laivą.
- Kalvis grobį slėpė ne nuo mūsų… - Jis pats nori viską pavogt.
Jam nerūpėjo būt Valdovu. Taip tik priėjo prie slėptuvės.
Žaidynes atgaivino, kad būtų didesnės įplaukos.
O Kira?
Jis jos nepaliks. Turim patekt į tą laivą.
Nesuprantu. Jei Kalvis dingsta, ką iš to gaus Sofina?
Gal pavyks jus iš čia ištraukt.
Magiją slopinantys antrankiai. Tokius uždėjo ir man.
Kai tik tau pradėjo sektis.
Eisim per labirintą?
Kol pasieksim narvą?
Bėkit!
Paskui mane!
Ačiū.
- Kur kiti? - Nagi, čionai.
Ragavai Besikeičiančio žvėries mėsos?
Ne. Man per daug aitri.
Laivas paruoštas, pone.
Atrodo, mano laivas paruoštas. Taigi…
Mudu su Kira iškeliaujam.
Tikiuosi, mūsų bendradarbiavimas tau buvo toks pat vertingas, kaip ir…
Dink iš mano miesto.
Gerai.
Iš kelio!
Dega!
Dar minutė, ir būčiau likus be rankos.
Taip. Bet pažiūrėk, be ko likai.
Eime.
Dorika! Dorika!
Turi būt kelias iš arenos.
Nagi! Nagi!
Ne.
- Ne. Čia ne išėjimas. - Taip. Čia jis.
Jei liksim gyvi, bus dar vienas iššūkis ir dar,
kol visi tame narve bus negyvi.
Turim kažkaip apeit.
Turiu mintį. Paskui mane.
Ei! Ką sugalvojai?
Kai išgirsim gongą, šoksim.
- Į tą daiktą? - Nori užbaigt kaip tas vyrukas?
Būsim viduj tik kelias sekundes.
Jei visi būsim viduj, kas mus ištrauks?
- Aš. Patikėk. - Žinoma.
Palaukit.
Palaukit!
Dabar!
Velnias. Skauda.
Turim judėt.
Aš čia buvau.
Mūsų įranga.
Saimonai. Pabandyk su savo apyranke.
Eikit su manim.
Neblogas antras pasimatymas, a?
- Kelionė? - Taip.
Nutiko šis tas svarbaus. Jei paskubėsim, būsim saugūs.
Nuo ko saugūs?
- Kas čia? - Pasala.
Laive, kuriuo ketinai bėgt iš Niekadžiemos.
- Tėti. - Labas, brangioji.
Kalvi, pasakyk jai, kas čia.
- Nežinau. - Atbudinimo amuletas, Kira.
Dėl jo tave palikau.
Tavo tėtis sako tiesą, Vabaliuk.
Tai dėdė Kalvis kimšo tau melą.
Nesąmonė. Patys tikriausi niekai.
Eikš su manim, Kira.
Grįšim namo, susigrąžinsim mamą.
Vėl galėsim būt šeima.
Mano pinigų negausi.
Padėk amuletą ir dink iš mano laivo. Visi jūs.
- Tuojau pat! - Gerai, gerai.
Ką darai?
Viskas gerai. Ša, mieloji. Tylėk.
Padedu. Tik nieko jai nedaryk.
Matai, Kira?
Tavo tėvas mane pažįsta.
Žino, kad jei norėsiu, padarysiu baisių dalykų.
Net ir tiems, kuriuos labiausiai branginu.
Galų gale tai ir atskiria elgetą…
Niekas neskriaus mano Vabaliuko.
Saimonai, ištrauk mus iš čia.
Atleisk, Edai.
Atleisk, Kalvi!
- Kas ten darosi? - Kas žino…
20 000 už Pilkąsias Rankas.
Atleisk, kad juo patikėjau.
Ką? Ką čia kalbi?
Tau nėra ko atsiprašinėt.
Aš daug ką turėjau daryt kitaip.
Labai atsiprašinėjau. Deja, viską išklojau Sofinai.
Myliu tave, Kira.
Ir niekas nebestos man skersai kelio.
Pažadu.
Ir aš tave myliu, tėti.
Gerai, kad sugrįžai, vaike.
Ar žinot, kiek grobio šitam laive?
Keista, kad laivas dar plaukia.
Gerai. Turėsim slapstytis.
Kas čia?
Kviečianti Mirtis.
Štai kam jai reikėjo Kalvio.
Miestiečius sukvietė į žaidynes dėl burto.
Zasas Tamas užvaldo Niekadžiemą.
Šūdas.
Ką darysim, kai ten nuplauksim?
Galvoju. Saimonai, kokiu atstumu, sakei, veikia portalas?
Gal 400 metrų. O ką?
Išpildysiu Ksenkui duotą pažadą.
Kad ir kas čia, stabdykit. Gana.
- Ei, tu. Uosto viršininke. - Ar jūs matot?
Kaip Niekadžiemos valdovas
reikalauju laivo ir įgulos pasivyti penkiems bėgliams…
Kas čia? Ne!
Čia Kalvio žadėta dovana!
Ne, ne, ne!
Ne, ne, ne! Ne, ne!
Ne!
Čia jums. Mėgaukitės.
Gerai.
Niekas nesibaigs, kol jos nepašalinsim.
Kad ir kas mums nutiktų, būk pasislėpus.
Panaudok pakabuką.
Kur ji galėjo dingt?
Nepataikė.
Tu sveika?
- Ką darysim, kai ją sučiupsim? - Sugalvosiu.
Nežinot nė dalelytės mano galių!
Gana!
Vėl Sustabdyto laiko burtas!
- Saimonai, gali atremt? - Negaliu. Ji dar per stipri.
Atsipra…
Per ilgai
kenčiau Kalvio Ficviljamo aroganciją.
Dirbtinį žavesį.
Sąmojus.
Ir vos tik pradėjau valyt miestą
nuo gyvų šiukšlių, drįsai įsikišt.
Dabar tu mirsi.
Ir užtikrinu, kad tai nebus pabaiga.
Nes kankinsiesi amžinai.
Atsiprašau. Tau iš burnos dvokia… senais skarmalais.
Negeras kvapas.
Kas per velniava?
Atrėmiau tavo Sustabdyto laiko burtą. Tobulėju.
Teko atitraukt dėmesį, kad Kira užvožtų tau apyrankę,
o Dorika galėtų padaryt šitai.
Atrodo, patvarkei.
Garbės žodis, netikėjau, kad planas suveiks.
Užtikrinai, kad suveiks.
Ei, Holga!
- Patvarkėm ją? - Holga.
Taip.
Taip. Sudorojom.
- Tai… - Dieve.
Negera vieta, ar ne?
Ne. Nieko blogo.
Štai.
Saimonai! Saimonai, padėk jai.
Raudonojo Žynio ašmenys. Nieko nepadarysiu.
Ei, ei.
Sutvarstysim. Nieko baisaus.
Neišeik.
- Nurimk, Vabaliuk. - Meldžiu, neišeik.
Negedėkit manęs.
Ne, ne. Jokių paskutinių žodžių.
Didžiuojuosi tuo, ką čia padariau.
Mirštu kaip didvyrė.
O tu…
Tu geras žmogus.
Tikras arfininkas.
Nutilk. Aš kvailys. Ir tu tą žinai.
Pažadėk man šį tą.
Taip. Ką tik nori.
Gerai rūpinkis mūsų mergaite.
Ji - geriausias tavo kūrinys.
Būtinai.
Neradau nei laimės, nei dieviško likimo
- Įjunkau į saldų vyną - Įjunkau į saldų vyną
- Vynmedžio sultis - Vynmedžio sultis
- Smagiai įraudę gurkšnojam ir siūbuojam - Smagiai įraudę gurkšnojam ir siūbuojam
- Ištuštinkim bokalus, švaistykim dieną - Ištuštinkim bokalus, švaistykim dieną
Lia- lia, kaip žinia
Ne.
Ne!
Man tavęs reikia.
Galim panaudot jį tik kartą.
Žinau.
Nesakykit, kad išnaudojot dėl manęs.
Kodėl taip padarėt?
Zasas Tamas neapsidžiaugs.
Jei persekios, mes būsim pasiruošę.
„Mes“?
Ak, taip. Tu nemėgsti žmonių, ar ne?
Kai kurie visai nieko.
O tu?
Grįši pas arfininkus? Būsi su saviškiais.
Aš dabar su saviškiais.
Žinau, pastarasis mano bandymas mergintis buvo nevykęs.
Bet pamąstyk, gal verta pabandyt dar sykį?
- Taip, gerai. - Taip?
- Nurimk. - Gerai.
Prakeikimas. Sumauta taurė.
Labas vakaras.
Aišku, jūs žinot, kas buvo po to.
Sofinos burtų nebeliko, ir valdovas Neveremebris atsigavo.
Pirmiausiai jis oficialiai apdovanojo
Niekadžiemos išgelbėtojus medaliu už didvyriškumą.
O Smaragdų anklavui
užtikrino formalią žmonių ir žemės apsaugą.
Galima ginčytis, jog mano veiksmai, kad ir kokie jie,
galiausiai nulėmė miesto atgimimą.
Ir nors atsėdėjau tik pirmus metus, turiu pasakyt,
kad jie…
…atvėrė man akis.
Pažvelgiau į savo vidų…
ir paklausiau savęs.
„Kas ten dedasi?“
Ir, žinot, supratau…
Dėl daug ko kalta mano mama.
Ji buvo griežta moteris, linkusi…
Stok, gana. Išgirdom pakankamai.
Malonė nesuteikiama.
Posėdis baigtas.
Džarnatanai!
Ne! Labai atsiprašau.
Nežinau, kas man užėjo. Atsiprašau. Atsiprašau.
Sveiki!
Ar kas gali užduot paskutinį klausimą?
Kas nors.
Išvertė: Donatas Kazbaras