Bine, să încercăm altceva.
De sus. Sunteți gata? Unu, doi, trei?
Unu, doi, trei, patru.
Mențineți ritmul.
Doi, trei, patru.
Ăla este un do diez, trombon.
Doi, trei... Te văd, Caleb.
Rachel, acum tu.
Mi-am uitat saxofonul, dle G.
Bine, și-a uitat saxofonul. Și acum tu, Connie.
Să te aud!
Bravo!
Stați așa, stați așa. De ce râdeți?
Connie s-a lăsat purtată de val.
Ăsta este un lucru bun.
Îmi amintesc odată
când tatăl meu m-a dus la un club de jazz,
era ultimul loc unde aș fi vrut să fiu.
Dar apoi l-am văzut pe tipul ăsta
care atingea niște acorduri puțin disonante,
și trecând la note minore...
Apoi a adăugat restul vocilor și era ca și cum...
Era ca și cum ar fi cântat.
Și vă jur, părea...
...părea că plutește pe scenă.
Era pierdut în muzică.
Era în transă, și ne-a luat și pe restul cu el.
Și am vrut să învăț...
...cum să vorbesc așa.
Atunci am știut...
că m-am născut ca să cânt.
Connie știe ce vreau să spun. Nu-i așa, Connie?
Am 12 ani.
Revin imediat. Exersați gamele.
Îmi cer scuze că vă întrerup, dle Gardner.
Le faci urechilor mele o favoare.
- Hei! - Tu nu, tu cânți bine.
Cântă oribil.
Ce pot face pentru dv., dnă director Arroyo?
Am vrut să-ți dau vestea bună personal.
Gata cu jumătățile de normă.
Ai fost numit profesor de muzică cu normă întreagă.
Siguranța locului de muncă.
Asigurare medicală. Pensie.
Este... grozav.
Bun venit în familia M.S. 70, Joe. Permanent.
Mulțumesc.
După toți acești ani, rugile mele au fost ascultate.
O slujbă cu normă întreagă.
Avem un profesor printre noi!
Da, mamă, dar...
O să accepți, nu?
Stai liniștită, mamă, am un plan.
Mereu ai un plan.
Poate că ar trebui să ai și un plan de rezervă,
în caz că planul A dă greș.
Un plan de rezervă nu strică niciodată.
Joey, nu ne-am chinuit să-ți dăm o educație
ca să fii un bărbat de vârsta a doua
care-și spală lenjeria în magazinul meu.
Și care se plimbă cu o gaură în chiloți.
- Da, dar... - Cu slujba asta, vei fi în stare
să spui adio acelor spectacole inutile.
Și Domnul știe că avem nevoie de mai mulți profesori în lumea asta.
Și gândește-te,
în sfârșit ai face o carieră din muzică.
Deci ai de gând să accepți, nu?
Te rog, acceptă.
Da, categoric.
Bine.
Alo?
Ce mai faceți, dle G?
Sunt Curley. Lamont. Lamont Baker.
Hei, Curley! Mă bucur să-ți aud vocea.
Ascultă. Poți să-mi spui Joe acum, Curley.
Nu mai sunt profesorul tău.
Bine, dle Gardner.
Ascultă, sunt noul toboșar din cvartetul lui Dorothea Williams,
și începem turul cu un spectacol la Half Note diseară.
Dorothea Williams! Îți bați joc de mine?
Felicitări, omule.
Aș muri un om fericit
dacă aș putea să cânt cu Dorothea Williams.
Azi s-ar putea să fie ziua ta norocoasă.
- Uite-l. - Hei, Curley.
Plecarea din oraș a lui Leon ne-a pus într-o situație dificilă.
- Da. Te cred. - Mă bucur că ai reușit să ajungi.
Amicul meu Bishop mi-a zis că a cântat cu tine anul trecut în Brooklyn.
A zis că ai fost grozav.
Știi tu, pentru o cafenea.
Bună, Dorothea.
El e tipul de care-ți spuneam.
Fostul meu profesor de orchestră, dl Gardner.
Spune-mi Joe, Dorothea.
Adică, dră Williams.
E o plăcere. E incredibil.
Joe e fiul lui Ray Gardner.
Deci am ajuns la profesori de orchestră de gimnaziu.
Hai, profesore, n-avem toată ziua.
Ce... Ce cântăm?
Îmi cer scuze.
M-am lăsat purtat de val.
Joe Gardner, unde te-ai ascuns până acum?
Sunt profesor de orchestră la gimnaziu.
Dar în weekenduri...
Ai un costum?
Fă rost de un costum, profesore. Unul bun.
Să fii aici diseară. Primul spectacol e la 9:00.
Proba de sunet e la 7:00.
Să vedem cum te descurci.
Da!
Ai văzut, tată? Despre asta vorbeam!
Hei, fii atent.
Știi ce-o să scrie aici? Joe Gardner!
N-o să crezi niciodată ce s-a întâmplat.
Am reușit. Am fost angajat. Da!
Știu.
Dorothea Williams! Îți vine să crezi?
Hei, amice, o să pățești ceva.
Nu-i spune mamei despre asta. Bine?
Uită de clasă. Sunt într-o clasă diferită.
Sunt într-o clasă cu Dorothea Williams.
Știi ce vorbesc?
Scuze!
Ce...
E cineva aici?
Ce se...
Hei! Hei, hei, hei! Bună!
Bună.
Cum te numești, scumpule?
Sunt Joe. Joe Gardner.
Ascultă, n-ar trebui să fiu aici.
Probabil a fost o moarte subită.
Vezi tu, Joe, am 106 ani.
Aștept de mult timp clipa asta.
- Ce anume? - Lumea de Dincolo.
Lumea de Dincolo?
- Adică, viața de apoi? - Da.
Ne îndreptăm spre moarte?
Palpitant, nu-i așa?
Nu, nu, nu, ascultă.
Am un spectacol diseară. Nu pot să mor acum.
Nu cred că depinde de tine.
Ba da. Ba da.
N-o să mor în aceeași zi când am primit marea mea șansă. O merit.
Ce zic eu, o merit pe deplin.
Nu, nu. Am plecat de-aici.
Nu cred că ar trebui s-o iei pe-acolo.
Nu se poate întâmpla așa ceva. N-o să mor astăzi.
Nu când viața mea tocmai a început.
Ce-a fost asta?
Stai. N-am terminat. Trebuie să mă întorc.
Nu vreau să mor!
N-am terminat. N-am terminat. Fugiți!
- De ce nu fugiți? - Nu știu.
- Ce-i cu voi? - Nu știu.
N-am terminat.
Dumnezeule. Dumnezeule.
Îmi cer scuze. Scuzați-mă.
Ajutor! N-am terminat. Trebuie să mă întorc.
Dumnezeule.
Ce?
Bine, micuților,
lăsați-l în pace pe mentor.
Îmi pare rău, noi suflete. 37, ajunge.
Uitați-vă aici. Coiotele vă privește.
Cine... Cine ești tu?
Sunt întruchiparea
tuturor câmpurilor cuantice ale Universului.
Am adoptat o formă accesibilă pe care creierul vostru uman o poate înțelege.
- Ce? - Dar poți să-mi spui Jerry.
Jerry, bine.
Ăsta e Paradisul?
Nu.
Este I-A-D-U-L?
Iadul. Iadul, iadul, iadul.
- Coiotele vă privește. - Iadul.
E ușor să te pierzi.
Asta nu e Lumea de Dincolo. E Lumea de Dinainte.
Lumea de Dinainte?
Acum se numește Seminarul "Cine Sunt Eu". Schimbare de imagine.
Iadul.
Nu. Ești aici.
Asta înseamnă că sunt mort?
Încă nu.
Trupul tău este suspendat momentan.
E complicat.
Te duc înapoi la grupul tău.
Hai, suflețelelor, urcați aici.
Bun venit în Seminarul Cine Sunt Eu.
Vă așteaptă o surpriză uriașă.
- E ciudat. - Ce anume?
- Lipsește cineva. - Pardon?
Lipsește un suflet. Nu-mi iese numărătoarea.
Bine, prima oprire: Pavilionul Entuziasmului.
Voi patru. Intrați.
Voi cinci veți fi serioși. Și voi doi, de ce nu?
Stai puțin.
De aici vin personalitățile?
Desigur. Crezi că oamenii se nasc cu ele?
Atunci cum ajung pe Pământ?
Păi, folosesc portalul spre Pământ.
După ce primesc toate trăsăturile personalității.
Unde ești?
Adio.
Stai, stai, stai.
Te rătăcești cam des.
Bine, mentori.
- Găsiți-vă numele aici... - Bună, Jerry...
și alăturați-vă nouă înăuntru.
...am un mentor pierdut pentru tine.
Mersi, Jerry.
Nu sunt sigur că ar trebui să fiu aici.
Înțeleg.
Nu toți sunt născuți pentru a fi mentori.
Ești mai mult decât binevenit să renunți.
De fapt, dacă stau să mă gândesc bine,
a fi mentor sună distractiv.
Mă bucur să aud asta. Jerry se va ocupa de tine.
Mersi, Jerry. Du-te acolo la Jerry.
Mersi, Jerry.
Pe toți de aici îi cheamă Jerry?
Succes!
Jerry, avem o problemă.
Bună, Terry.
Nu-mi iese numărătoarea.
Mă îndoiesc.
Numărătoarea n-a dat greș de secole.
151,000 de suflete intră zilnic în Lumea de Dincolo.
105.2 de suflete pe minut, Jerry.
1.75 suflete pe secundă.
Și le număr pe fiecare dintre ele.
Da. Știu asta.
E slujba mea să țin socoteala, Jerry.
Sunt contabilul.
Și cu toții credem că te descurci grozav,
- nu-i așa? - Absolut.
Arată bine de aici.
Aș spune că nu.
Număr mereu. Număr chiar acum.
Ai clipit de cinci ori de când am început să vorbesc. De șase ori.
Din moment ce ești contabilul,
de ce nu rezolvi tu problema?
- Poate că am s-o fac. - Minunat.
Bună din nou, Terry.
Nu fă pe prostul cu mine.
Bine, începem.
"A."
Salutări, mentori.
Eu sunt Jerry, un consilier aici, la Seminarul Cine Sunt Eu.
Nu vă amintiți, dar ați mai fost aici.
Dar nu vă faceți griji, uitarea traumei nașterii
e unul din marile daruri ale Universului.
Aici la Seminarul Cine Sunt Eu,
tuturor sufletelor noi li se oferă personalități unice și individuale.
Eu sunt un sceptic amabil, uneori prudent și exuberant.
Eu sunt timid și iritabil, cu o curiozitate debordantă.
Sunt un megaloman manipulator incredibil de oportunist.
Un potențial pericol public.
Dar asta e problema Pământului.
Observați că tuturor acestor suflete le lipsește ceva.
Ce vine în această căsuță?
Aceste suflete au nevoie de o "scânteie."
Și aici interveniți voi.
Poate că le veți găsi scânteia
în Galeria Tuturor Lucrurilor,
unde toate activitățile terestre ar putea deveni o sursă de inspirație.
Sau poate preferați Teatrul Vieții Voastre,
ce ilustrează o selecție de momente inspiraționale din viața voastră.
Ce este mai exact această scânteie?
Știu că sunteți nerăbdători să începeți munca,
așa că succes în găsirea scânteii.
Găsește scânteia.
Foarte informativ.
Acum e timpul pentru partea mea preferată a programului,
potrivirea mentorilor cu sufletele lor pereche.
Primul nostru mentor e Maria Martinez.
Maria, vino aici.
Maria a fost un medic specializat în boli rare
la Universitatea din Mexic.
Sunt vindecat. Sunt vindecat.
Perechea ei va fi unul din favoriții mei,
sufletul cu numărul 108,210,121,415.
Felicitări! Puteți pleca.
Următorul nostru mentor este Bjorn T. Börgensson.
Dr Börgensson e un psiholog infantil de renume mondial
căruia i s-a acordat recent Premiul Nobel.
Văd durere, moarte, distrugere.
- Dar acum? - Un fluture drăguț.
Drului Börgensson i se va desemna sufletul cu numărul 22.
Remediem asta imediat. Scuzați-mă.
22, ieși afară din această dimensiune chiar acum.
De câte ori trebuie să-ți spun?
Nu vreau să mă întorc pe Pământ.
- Nu te mai opune, 22. - Nu vreau.
O să mergi pe Pământ
- și o să ai o viață. - Fă-mă!
22 este de ceva timp la seminarul Cine Sunt Eu,
și a avut o serie de mentori notabili ca Gandhi,
Abraham Lincoln, și Maica Teresa.
Am făcut-o să plângă.
Nu-l băgați în seamă.
Pune-mă jos.
Suntem bucuroși să vă avem aici, dre Börgensson.
Este o onoare să fiți cel care
îl pregătește pe 22 pentru viața pe Terra.
O să te fac să-ți dorești să nu fi murit niciodată.
Majoritatea oamenilor își doresc asta, 22.
Puteți pleca. Pa!
Unde suntem?
Un progres remarcabil.
Ar trebui să fii mândru. Pas cu pas.
Pentru a celebra munca doctorului Börgensson
ne face plăcere să-i prezentăm acest premiu onorariu...
În aceste ultime săptămâni a progresat foarte mult.
Desigur, sunt mulți oameni cărora aș vrea să le mulțumesc.
Bine, uite, sunt sigur că viața ta a fost incredibilă
și că ai făcut lucruri uimitoare,
dar uite ce-o să facem.
O să stăm aici în tăcere pentru puțin timp,
apoi ne întoarcem, tu spui că ai încercat,
eu mă întorc la non viața mea, și tu treci în Lumea de Dincolo.
- Nu, ascultă. - Vorbește cât vrei, Bjorn.
N-o să meargă.
Am avut mii de mentori care au eșuat și acum mă urăsc.
Maica Teresa...
Am compasiune pentru fiecare suflet.
Cu excepția ta. Nu-mi place de tine.
Copernic...
Lumea nu se învârte în jurul tău, 22.
Muhammad Ali...
Ești cea mai mare pacoste.
Maria Antoaneta...
Nimeni nu te poate ajuta! Nimeni!
Nu, mersi, doctore.
Știu deja totul despre Pământ,
și nu merită osteneala.
Hai, nu vrei să-ți completezi permisul?
Știi, mă simt confortabil aici.
Am rutina mea.
Plutesc în ceață, rezolv Sudoku,
și o dată pe săptămână
mă obligă să vin la unul din seminarele astea.
Nu e grozav, dar știu la ce să mă aștept.
Uite, puștiule, nu încerc să... Pot să fiu sincer cu tine?
Nu sunt Bjorn Borgenstein
sau cum îl cheamă. Nici măcar nu sunt un mentor.
Nu ești un mentor?
Psihologie inversă.
Ești un psihiatru foarte bun, doctore.
Carl Jung a încercat deja asta.
Nu mai vorbi! Inconștientul meu te urăște!
Nu există vreun mod prin care
să putem vedea altă viață?
Stai. Chiar nu ești Bjorn Börgensson?
E viața mea.
Scuză-mă, ce se petrece aici?
Spray de gură? Deodorant?
Cine a organizat expoziția asta?
Tu.
Doamne. E grupul rap al lui Cedric. Nu!
Nu, nu te uita la chestia aia. Să ne uităm aici.
Tată, nu vreau să merg.
Nu-mi place jazzul.
Muzică neagră de improvizație.
Este una din marile noastre contribuții la cultura americană.
Măcar dă-i o șansă, Joey.
Aici a început totul.
Ăsta este momentul când m-am îndrăgostit de jazz.
Ascultă asta.
Melodia e doar un pretext pentru a-ți exprima sinele.
Pentru asta am devenit un cântăreț de jazz.
Nu asta căutăm.
Stai puțin, nu așa îmi amintesc să se fi întâmplat lucrurile.
Întoarce-te când ai ceva bun.
- Ne pare rău, Joe. - Ne pare rău, Joe.
Căutăm ceva diferit.
Doi, trei, patru.
Viața mea a fost fără rost.
Nu, nu, nu.
Nu, nu voi accepta asta.
Puștiule, dă-mi chestia aia. Mă întorc înapoi în trupul meu.
Da, sigur. Poftim.
Până când nu devine un permis pentru Pământ, nu pot să scap de el.
Și dacă te-aș ajuta să-l transformi într-un permis pentru Pământ?
Mi l-ai da mie?
Stai...
Nu m-am gândit niciodată la asta. Aș putea să scap permanent de viață.
Așa că da!
Dar mai întâi trebuie să facem chestia asta să se schimbe,
și n-am reușit niciodată s-o fac să se schimbe.
Haide. Știu totul despre scântei.
Pentru că a mea e pianul.
Serios? Nimic?
Nu e doar jazzul, e toată muzica. Nu-mi place cum sună.
Mi se pare cam exagerată.
N-am de gând să mor așa.
Unde e acea... Galerie a Tuturor Lucrurilor?
Mă întorc imediat.
Nu te entuziasma, amice.
Apropo, de ce suni ca o femeie albă de vârstă mijlocie?
Nu sun.
Totul este doar o iluzie.
Tot locul ăsta e ipotetic.
Aș putea să sun așa dac-aș vrea.
Sau așa.
Aș putea să sun chiar și ca tine.
Viața e atât de nedreaptă.
Nu vreau să mor. Cineva să sune ambulanța!
Folosesc această voce fiindcă îi enervează pe oameni.
E foarte eficace.
Nu-ți fă griji, sunt bine.
Nu poți strivi un suflet aici.
Pentru asta este Pământul.
Foarte amuzant.
Bine. Am ajuns.
Asta e Galeria Tuturor Lucrurilor.
Da!
Felicitări!
Așadar, de unde vrei să începem?
Haide.
Croasante, prăjituri. Gătitul ar putea fi scânteia ta.
Da! Dar nu înțeleg.
- Miroase. - Nu pot, și nici tu nu poți.
Ce?
Ai dreptate. Nu pot să miros.
Nu putem... N-avem nici gust?
Toate acele simțuri fac parte din corpul tău.
- Fără miros, fără gust. - Fără atingere. Vezi?
Bine, am înțeles. Să continuăm.
Nu e entuziasmant?
Focul e atât de frumos.
Parcă aș vrea să-l las să se extindă.
Nu.
Mâinile sunt dificile.
Ce zici de bibliotecar? Sunt foarte tari.
Da, uimitor.
Cine n-ar vrea să lucreze undeva unde nu primește mulțumiri niciodată,
și unde este mereu în pericol datorită reducerilor bugetare?
Deși îmi place ideea de a le spune oamenilor să tacă.
- Uite, evident asta... - Liniște!
Da, e bine.
Nu.
Cred că am văzut totul.
- Îmi pare rău. - Mi-ai spus că vei încerca.
Am încercat. Îți spun adevărul.
Oi fi multe, dar nu sunt mincinos.
Spre deosebire de Abraham Lincoln.
Ești mulțumit să fii pe moneda de un penny?
Desigur. E o onoare.
Bine, dar pe Andrew Jackson l-au pus pe bancnota de 20.
Jackson!
Ce pot să spun, Joe? Pământul e plictisitor.
Ce altceva putem face atunci?
Pentru că ni se termină timpul.
Timpul e irelevant aici.
Timpul a expirat!
Frumoasă încercare, Bjorn, dar n-ai de ce să te simți prost.
22 este un caz complicat.
Deși nu pot să simt, te rog, nu mă atinge.
Să te trimitem în Lumea de Dincolo.
Stai. Am uitat să încercăm break dance.
Da! Cred că s-ar putea să-mi placă.
Mătura, păianjenul, elicopterul.
Să-mi reglez disputele dansând.
Putem avea un minut ca să încercăm break dance?
Te rog, Jerry?
Arăți foarte bine azi, Jerry.
Bine. Nu l-am mai văzut niciodată pe 22 atât de entuziasmat.
Felicitări, dre Börgensson.
Fugi.
Aici.
Aici era.
Unde duce?
Pui prea multe întrebări.
Ce-ai zice să mai taci din gură?
- Și de ce mergem acolo? - Cunosc pe cineva acolo.
Un tip care ne poate ajuta. Cineva ca tine.
Ca mine? Adică în viață?
Stai, chiar mă ajuți?
Joe, nici nu mai știu de cât timp sunt aici,
și n-am văzut niciodată nimic care să mă facă să vreau să trăiesc.
Și apoi ai venit tu. Viața ta e tristă și patetică.
Și încerci din răsputeri să te întorci la ea.
De ce? Trebuie să văd asta.
Bine, să mergem.
Ce e locul ăsta?
Știi când vouă oamenilor va place foarte mult ceva
și simțiți că sunteți transportați într-un alt loc?
Ca o altă dimensiune?
- Da. - Asta e acea dimensiune.
E spațiul dintre lumea fizică și cea spirituală.
Stai puțin. Am fost aici. Azi, în timpul audiției.
Probabil aici vin muzicienii când intră în transă.
Nu doar muzicienii. Fii atent.
O, Romeo, Romeo, unde ești...
Replica!
Fii atent.
Le-am băgat bețe-n roate de zeci de ani.
Și Knicks mai pierd încă un meci.
Bine. Bine. Unde-i tipul ăsta?
Trebuie să mă întorc la club.
- Bine. De obicei e aici. - Ce...
Cumpără, vinde.
Cumpără, vinde. Cumpără, vinde.
Ce sunt ăia?
Cumpără, vinde. Cumpără, vinde.
Fugi!
Cumpără, vinde. Cumpără, vinde.
Salutări, colegi călători printre stele.
Mă bucur să te revăd, 22.
Moonwind, ce mai faci?
Mai am puțin și înnebunesc, mersi de întrebare.
Am o cerere pentru tine.
Da. Încerc să mă întorc la trupul meu.
Mă poți ajuta?
Cu asta ne ocupăm.
Suntem Misticii fără frontiere.
Ajutăm sufletele pierdute de pe Pământ să-și găsească calea.
Sunt Moonwind Stardancer, la dispoziția dumneavoastră.
El e Windstar Dreamermoon, Dancerstar Windmoon,
iar el e Dreamerwind Dreamerdreamer.
Ciudații ăștia mă vor ajuta să mă întorc acasă?
Așteaptă.
Să-l ajutăm pe acest suflet pierdut să se întoarcă acasă.
Cumpără, vinde.
Sărăcuțul.
Unii oameni nu pot renunța la propriile anxietăți și obsesii.
Ajung să fie pierduți și deconectați de la viață.
Și ăsta e rezultatul.
Cumpără, vinde.
Cumpără, vinde?
Pare un alt director de fonduri de investiții.
Acum, să te reconectăm cu trupul tău terestru.
Ăla sunt eu.
Mulțumesc.
Ce fac cu viața mea?
Trăiesc! Trăiesc! Eliberați-vă!
E minunat!
S-a întors pur și simplu?
Deci doar asta trebuia să fac ca să mă întorc în trupul meu?
Pe toți sfinții!
Joe, ești mort?
Nu, nu. Nu încă.
Mă poți ajuta să mă întorc?
N-am mai conectat niciodată un suflet separat de corpul lui.
Dar poate dacă mergem într-un punct de contact...
Da! Cu toții la bord!
Ridicați ancora!
Deci dacă sufletele voastre sunt aici, unde sunt trupurile?
Pe Pământ, desigur.
Trupul meu e într-o transă, în Palawan.
Eu joc Saraswati Veena în Tibet.
Eu sunt un vindecător șamanic, meditez în Berkeley, California.
Lasă-mă să ghicesc, bați la tobe, cânți, și meditezi?
Da. Ceva de genul.
Eu sunt în New York, la intersecția dintre 14 și 7.
Da, e chiar mai sus de Tony Tony Tonios.
Da, exact.
Dar tu? Credeam că urăști Pământul.
Da, nu vreau să fiu blocat într-un corp.
Ca să pot merge oriunde vreau.
Sunt un suflet liber, înțelegi?
Noi, misticii, ne întâlnim în acest tărâm splendid în fiecare marți.
Sunt atât de mulți. Trist.
Știi, sufletele pierdute nu sunt prea diferite
de cele din zonă.
- Ce? - Zona este plăcută,
dar când acea bucurie devine obsesie, devii deconectat de la viață.
Trebuie să-l găsesc.
Pentru un timp, și eu am fost un suflet pierdut.
- Pe bune? - Tetris.
Am ajuns.
O să te întorci imediat.
Din moment ce nu ai o conexiune cu trupul tău,
va trebui să intri în rezonanță cu un mediu ambient familiar.
Închide ochii.
Respiră ca să-ți deschizi cea de-a șaptea chakră.
Chiar avem nevoie de toate astea?
Da!
Ai un pian la bord? M-aș putea concentra mai bine.
N-am niciun pian, Joe. Trebuie să te concentrezi.
Imaginează-ți tăcerea.
Acum concentrează-te pe locul unde este corpul tău.
Încearcă să captezi un semnal.
Asta este. O faci.
Nu trage cu ochiul. Menține-ți starea meditativă
sau vei întrerupe conexiunea.
Vezi dacă poți mirosi și simți unde se află trupul tău.
Aud un monitor cardiac.
Miros dezinfectant de mâini.
Da. Da! Bine.
Cred că-mi simt picioarele.
Simt blană.
Ai găsit vreo rudă apropiată?
Simt blană.
Ai auzit asta?
Terapia felină funcționează.
Sunt aproape? Când pot să sar?
Uite! Sunt acolo.
Sunt acolo.
Ritmul cardiac e în creștere.
Chem doctorul.
Dle Mittens, rămâi aici.
- Ce așteptăm? - Nu, Joe, nu te grăbi.
- Nu e momentul potrivit. - Nu, e momentul meu.
Nu și al meu!
Am reușit. Am reușit! M-am întors.
Ce...
Nu.
Nu. Nu. Nu.
Sunt în pisică?
Stai așa. Dacă eu sunt aici, atunci cine...
- Ce? - Ești în corpul meu!
- Tu ești în pisică? - Stai, ăla e corpul meu.
- Sunt într-un corp. Nu! - De ce ești în corpul meu?
Nu vreau să fiu o pisică. Urăsc pisicile!
E dezgustător.
Tipul ăla Moonwind a dat-o în bară.
Doctore, trebuie să mă ajuți. Ăla e trupul meu, dar sunt prins...
Nu, nu mă pot înțelege.
Ei cred că tu ești eu. Trebuie să încerci tu.
Dnă doctor, avem o problemă.
Sunt un suflet nenăscut și vreau să rămân în seminarul Cine Sunt Eu.
Se pare că acel drog nu funcționează deloc.
Nu, nu, nu, nu înțelegeți.
Nu sunt dl Gardner.
Vor crede că ești nebun.
Că eu sunt nebun.
Cum s-a întâmplat asta?
Am căzut în trupul tău fiindcă nu are un suflet.
Atunci eu de ce sunt în pisică?
Nu știu!
Putem suna pe cineva, dle Gardner?
O rudă apropiată sau un prieten?
- Spune-i că nu. - Nu.
Îmi puteți spune ce zi este?
E cea mai proastă zi din viața mea.
Nu vreau să fiu aici. Urăsc Pământul.
Să-ți spun cum facem. Te vom ține sub observație.
Doar pentru puțin timp.
Poate pisica noastră de terapie poate merge la următorul pacient.
Bine. Bine.
- Trebuie să vorbești cu ea. - Bine.
Dnă doctor, sufletul acestui corp se află în această pisică.
Nu mai vorbi.
Așa că în mod natural, vrea să rămână aproape.
Păstrează pisica. Vă recomand un repaus.
Absolut. Bine?
Vin să-l iau pe dl Mittens în zece minute.
Zece minute? Trebuie să ieșim de-aici.
Nici vorbă! Nu mă mișc!
Nu-mi vine să cred că sunt într-un corp pe planeta asta infernală.
Am niște bucăți de carne mobile.
Pot să mă simt cum mă simt.
Hei! Concentrează-te! Ascultă-mă.
Trebuie să plecăm de aici înainte să mă ia.
Să te ia? O să mă părăsești?
Nici vorbă! Ești în trupul meu.
Bine, crezi că poți merge?
Nu știu!
Am picat testul de mers de 436 de ori.
Dar o să încerci?
Bine. Să-l găsim pe Moonwind, el poate repara asta.
Sunt o pisică. Pot să fac asta.
Bine, hai, te descurci grozav.
Continuă, continuă.
Mă odihnesc puțin aici.
Nu, nu, nu. Se pot întoarce în orice clipă. Hai, mișcă-te.
Bine!
Aici!
Bine, bine.
Acum apasă pe butonul de coborâre.
Mișcă-ți... Nu. Ai grijă.
Cu degetele alea îmi câștig existența.
Acum intră.
Bine, ce-a spus Moonwind?
A spus la intersecția dintre 14și 7.
Da, e în Chelsea. Lângă parcul Jackson Square.
Exact. Stai. De unde știi toate astea?
Sunt în creierul ăsta stupid al tău.
Hei, hei, hei, nu intra acolo.
Relaxează-te. Nu-i cine știe ce pe aici.
Jazz, jazz, mai mult jazz.
Și cineva pe nume Lisa. Cine este?
Nu contează.
Eu...
Se întâmplă totul prea repede.
Să luăm un minut să ne...
Hai, să mergem. Ar putea fi aici în orice clipă.
Stai liniștit, e în regulă. Continuă să mergi.
Nu, nu te opri. Ce faci?
Suntem în New York.
Nu te oprești în mijlocul străzii. Hai, mergi!
Nu. 22. 22!
22. Nu. Nu. 22. 22.
22! 22!
22, n-am știut că am ghiare, bine?
Îmi pare rău. Dar, haide, să mergem.
Nici vorbă.
Nu mă mișc de aici până când trupul tău ridicol nu moare.
Ceea ce o să se întâmple cât de curând, pentru că stomacul tău a luat-o razna.
Locul ăsta e mai rău decât mi-am închipuit.
E zgomotos, luminos, și...
Ce se întâmplă cu nasul meu?
Se numește miros.
Și dacă îți place cum miroase, închipuie-ți ce gust are.
Haide.
E atât de bună!
E...
Nu e oribilă.
Bine. Poți să mănânci pe drum. Să mergem.
Sau putem aștepta câteva minute. Sigur.
Ciudat, nu mă mai simt atât de furioasă.
Grozav. Ești gata să-l găsim pe Moonwind?
Poate.
Îți spun, Joe, se pronunță yee-row.
Dar, dar în New York, le numim gyros. Sunt grecești.
M-am certat odată cu Arhimede pe tema asta.
Mi-a spus că se pronunță...
- Yee-row. - Yo-yo.
- Yee-row. - YOLO.
- Yee-row. - Sergio?
Yee-row!
Mi-e dor de tipul ăla.
Suntem la intersecția dintre 14 și 7.
El trebuie să fie.
Moonwind, trebuie să mă ajuți.
Joe! Te-ai întors în trupul tău.
Nu.
Ăla e trupul meu.
Ești într-o pisică?
Minunat!
Hei, Moonwimp!
Semnul ăla nu se rotește singur, m-ai auzit?
Dar, Marge, uite! Am pus sufletul acestui om într-o pisică.
Cui îi pasă? Și tu!
Avem loc doar pentru un ciudat aici, așa că valea!
Înapoi la muncă!
Nimeni nu-mi înțelege arta.
Moonwind, ascultă,
trebuie să ies de aici și să intru acolo.
Va trebui să efectuăm o clasică dislocare trans migrațională astrală.
- O ce? - Mai simplu: un mod
de a vă pune sufletele la locul lor.
Și este un ritual splendid,
plin de cântece, dansuri, și cel mai important, bonguri.
Trebuie să fiu la The Half Note până-n șapte,
așa că asta trebuie să se întâmple acum.
Nu așa de repede.
Trebuie să aștepți deschiderea unei alt portal
între Pământ și planul astral.
Și asta nu se va întâmpla
până când Orcus nu se mișcă în casa lui Gemini.
Când va fi asta?
Guvernul o numește ora 6:30.
Ne întâlnim la The Half Note.
6:30? Vorbești serios?
O să adun toate proviziile necesare...
Am zis să dispari!
Ne vedem la The Half Note la 6:30!
O să mă ocup de totul!
Și nu te mai întoarce!
Sunt o mulțime de Garcia aici.
Ești undeva acolo, suflețelule,
și am să te găsesc.
Bine, asta e ultima felie.
De-abia încap în pantaloni.
6:30 e la limită. Mult prea la limită.
Trebuie să ne întoarcem la mine să te curățăm și...
Trebuie să chemăm un taxi. Ține mâna întinsă.
Ridică mâna și ține-o așa.
Asta ar fi greu chiar dacă n-aș purta un halat de spital.
Du-te! Fugi spre mașină.
Ăla e Profesorul?
Pepperoni.
Dorothea Williams m-a văzut.
Ce mă fac? O să creadă că sunt nebun.
Poate c-ar trebui s-o suni
și să-i spui că nu suntem nebuni.
Sunt un om doar de câteva ore, și chiar eu știu că-i o idee proastă.
Trebuie doar să mă întorc în trupul meu și să dau tot ce am mai bun diseară.
Cum de partea asta pute dar asta miroase frumos?
Nu contează. Pune pantalonii ăia pe tine.
Nu-mi vine să cred
că am mers prin oraș fără pantaloni.
Eu nici nu vreau să fiu aici, ai uitat?
Nici eu nu te vreau aici. Vreau doar...
Vreau doar să mă întorc în trupul meu,
apoi să mă întorc la club.
Ce-i cu tine?
Nu știu. Soarele e de vină. E atât de...
Telefonul meu!
Bine, hainele tale vibrează din nou.
Curley! Nu, nu.
Hei, dle G, sunt Curley.
Sper că sunteți bine.
Dorothea s-a speriat când v-a văzut, și l-a sunat pe un alt tip, Robert.
I-a dat lui contractul. Îmi pare rău.
Nu, nu, nu.
Sincer,
cursul dv. a fost singurul motiv pentru care am mers la școală.
Vă sunt extrem de îndatorat.
Uitați cum facem.
Curățați-vă, puneți-vă un costum bestial,
și ajungeți mai devreme la club.
O să încerc să vorbesc cu ea.
Trebuie să arăți de milioane, bine?
Sper să te văd, omule. Bine. Pace.
Pot să-mi recuperez postul, 22.
Am nevoie de ajutorul tău. Am un costum.
O să am nevoie să-l încerci.
Nu, nu, nu.
Apoi pot să-mi fac frizura puțin
- și pot... - Nu. Nici vorbă.
22!
Dle Gardner?
E Connie. A venit pentru lecție.
- Ce fac? - Vă aud!
Spune-i că azi nu poți.
Bună, Connie.
Îmi pare rău, dar Joe nu poate azi.
- Tu ești Joe! - Adică eu.
Eu nu pot azi.
Bine. Hai să vedem costumul ăla.
Am venit să vă spun că renunț.
Renunță?
N-avem timp pentru asta. Costumul e în dulap.
Orchestra este o pierdere de timp.
Puștoaica are dreptate.
Ce faci?
Poftim, renunț. Cred că jazzul e o pierdere de timp.
Jazzul e categoric o pierdere de timp.
Hei!
De fapt, toată școala e o pierdere de timp.
Desigur. După cum spunea și mentorul meu, George Orwell:
"Educația plătită de stat
"e ca și cum ai agita un băț într-o găleată cu lături."
Da!
Ca să nu mai vorbim de standardizare, care ucide creativitatea.
Cel mai vechi truc din istorie.
Despre ce vorbești?
Ei nu-i pasă de chestiile astea.
Am spus asta din clasa a treia.
Știi, pari foarte inteligentă.
Care e părerea ta despre pizza?
- Îmi place? - Și mie!
Ce faci?
Mai degrabă aș sta cu Connie.
Ce? Întoarce-te înapoi! Deschide...
Cred că pisica ta vrea să iasă.
Crede că știe totul.
22! Nu mă lăsa aici!
Întoarce-te imediat.
O să mă întorc înăuntru și o să zgârii canapeaua.
Stai puțin, aia e canapeaua mea.
Pari să știi ce vrei în viață, Connie.
Trebuie să înapoiez asta. Aparține școlii.
Sigur.
Știi, mă bucur că mai există cineva
care vede cât de ridicol e locul ăsta.
Faci bine că renunți. Am învățat despre renunțare...
Știți ce, dle G?
Am exersat ieri toată ziua,
ați putea să mă ascultați și să-mi spuneți să renunț după?
Bine.
Chiar îți place jazzul.
Da.
Deci ar fi mai bine să nu renunț?
Da.
Pa, dle G.
Ne vedem săptămâna viitoare!
22!
Deci Connie a venit aici cu gândul să renunțe,
dar apoi n-a mai făcut-o.
22, uită de asta. Ascultă.
Trebuie să știu asta, Joe. De ce n-a renunțat?
Pentru că îi place să cânte.
Spune că urăște orice, dar adoră trombonul.
E foarte bună.
Poate că trombonul e scânteia ei, nu știu.
Te rog. Am nevoie de ajutorul tău dacă vreau să mai cânt diseară.
Bine.
Serios?
O să te ajut, dar vreau să încerc câteva lucruri.
Pentru că nu știu,
unele nu sunt la fel de plictisitoare ca la seminar,
și dacă Connie poate găsi aici ceva care-i să-i placă,
aș putea găsi și eu.
- Grozav! - Deci, ce facem prima dată?
- Apa asta mă doare! - E în regulă.
Deschide celălalt robinet.
Așa e mai bine.
Și nu m-aș supăra
dacă m-ai da cu puțină loțiune când termini.
Ți-am spălat fundul.
Picant! Picant!
Voi cinci veți fi nesiguri.
Și voi 12 veți fi egoiști.
Ar trebui să nu mai trimitem atât de mulți prin acel pavilion.
L-am găsit!
Vedeți?
Cine și-a dat seama cine lipsește?
Exact, Terry.
E timpul lui Terry.
- Frumos lucrat. - Deci, cine este?
Să vedem.
Se numește Joe Gardner.
Se pare că s-a întors pe Pământ.
Asta nu e bine.
El e mentorul pe care i l-am desemnat lui 22.
Calmați-vă. Nu trebuie să deveniți isterici.
Terry are totul sub control. Mă ocup eu de el.
Cum?
Mă duc după el și-l aduc.
Să rectific numărătoarea.
Ești sigur că e o idee bună?
Voi ați dat-o în bară.
Eu încerc să remediez situația.
Dar nu poți fi văzut.
De nimeni.
Stați liniștiți.
O să mă asigur că nu mă vede nimeni.
O să mă mișc printre umbre, ca un ninja.
Te rog, fă-o repede și în liniște.
Și repede. Și în liniște.
Nu va fi un dezastru, cu siguranță.
Vechiul meu costum maro. Încă mi se potrivește la perfecție.
E puțin cam strâmt la spate.
O să-și dea drumul. Stai jos.
Sunt o pisică.
O s-o fac eu.
Tu n-ai putut nici măcar să chemi un lift, ai uitat?
Trebuie doar câteva ajustări. Nu te mișca.
E ca un mic fierăstrău.
- Nu te mișca. - Nu mă mișc. Tu te miști.
O, nu!
Stai liniștit, sunt bine.
Nu, nu, nu! Părul meu! Părul meu nu e bine.
E un dezastru!
Trebuie să reparăm asta. Chiar acum.
- Bine. Cum? - Trebuie să mergem la Dez.
Bine. Cine e Dez?
Ian, omule,
de ce ai capul ca o alună? Ce ți s-a întâmplat?
Taci din gură, omule. Știi că sunt foarte sensibil.
Dez e tipul din spate.
El poate repara asta.
Că veni vorba de scântei.
Tipul ăsta s-a născut să fie stilist.
Dar nu pot pretinde că sunt tu în fața tuturor prietenilor tăi.
Dez e singurul cu care vorbesc.
De obicei vorbim despre jazz,
dar de data asta doar stai acolo, tunde-te, și ieși afară.
Hei, Joe. Ce-i cu tine aici în timpul săptămânii?
N-ai făcut programare. O să dureze ceva vreme.
Mi-era frică de asta. Du-te și stai jos.
Dumnezeule.
Trebuie să aștepți, fiule. Asta e o urgență.
Ce? Nu-i frumos, Dez.
Ai putea să-l lași pe Harold să te tundă.
N-are niciun client.
Nu. Pot să aștept.
Joe, mișcă-ți fundul în scaunul ăsta.
Ar trebui să te întreb cum s-a întâmplat asta?
- Pisica e de vină. - Nu mai vorbi prostii.
Am fost neatent
exersând pentru spectacolul de diseară cu Dorothea Williams.
Dorothea Williams? Te afirmi în sfârșit, Joe.
Felicitări!
Nu crede tot ce zice, Dez.
Știi că niciodată nu reușește să ducă ceva la bun sfârșit.
Tipul ăsta...
Joe, ignoră-l. Să te aranjăm.
Vrei să ții pisica în poală?
Te superi dacă o fac?
Cum vrei. Tu ești șeful.
- Sunt? - Când ești în acest scaun,
da, tu ești.
Deci pot avea o acadea?
Sigur, Joe.
Tare.
Îmi place să fiu în scaun.
Hei, concentrează-te.
Un fierăstrău mic.
Trebuie să te liniștești. Dacă o să continui...
Uite ce e, pot suporta anumite ciudățenii,
dar dacă pisica asta nu se liniștește
va trebui să o dăm afară.
Ce alegi, pisicuțo?
Miau.
Uneori schimbarea e benefică.
Ai avut aceeași frizură de ceva timp.
Ei bine, Dez, câteva sute de ani n-am avut niciun stil.
Poți să spui din nou asta.
Dar apoi, viața mi s-a schimbat.
Da? Ce s-a întâmplat?
Înainte eram o entitate teoretică
într-o imensă gară de triaj,
la limita dintre viață și moarte.
Îmi sună cunoscut.
Și până să ajung la mentorul 266,
mă întrebam serios: de ce atâta entuziasm?
Chiar merită să mori pentru viața asta?
Știi ce zic?
N-am știut niciodată că ai o educație atât de interesantă, Joe.
Am crezut doar că ai mers la școala de muzică.
Și încă ceva, se spune că ești născut ca să faci ceva,
dar cum îți dai seama care este acel lucru?
Dacă alegi lucrul greșit?
Sau lucrul altcuiva, știi ce zic?
- Atunci ești blocat. - Am trecut prin asta.
Vreau și eu o acadea.
Nu m-aș numi blocat,
dar n-am plănuit niciodată să-mi câștig existența din tuns.
Stai, dar te-ai născut să fii stilist, nu?
Am vrut să fiu medic veterinar.
Și de ce nu te-ai făcut?
Aveam de gând după ce am terminat armata.
Apoi fiica mea s-a îmbolnăvit,
și școala de frizeri e mai ieftină
decât cea de veterinari.
Păcat.
Practici o meserie care nu-ți place.
Nu-ți fă griji pentru mine, Joe.
Sunt foarte fericit, omule.
Nu toți putem fi Charles Drew inventând transfuziile de sânge.
Sau eu, cântând la pian cu Dorothea Williams.
Știu.
Vorbești aiurea.
Oricine ar putea cânta într-un grup dacă ar vrea.
Nu-l băga în seamă pe Paul.
Oamenii de genul lui îi descurajează pe ceilalți
ca să se poată simți ei mai bine.
Înțeleg.
Mă critică ca să ascundă durerea propriilor lui vise neîmplinite.
Direct în inimă, Joe.
Mă întreb de ce statul în acest scaun mă face să-ți spun anumite lucruri, Dez.
Asta e magia scaunului. De-asta îmi place meseria asta.
Pot întâlni oameni interesanți ca tine,
să-i fac fericiți, și să-i fac să arate bine.
Sunt nebun sau arăt mai tânăr?
Poate că n-am inventat transfuziile de sânge,
dar categoric salvez vieți.
Nu știu ce să zic de pisica asta,
dar mă bucur în sfârșit să vorbesc cu tine despre altceva în afară de jazz, Joe.
Cum de n-am mai vorbit niciodată despre viața ta?
Nu m-ai întrebat niciodată.
Dar mă bucur că ai făcut-o de data asta.
Arăți bine, frate. Succes la spectacol.
Am luat câteva acadele.
Dr Charma, sunați la 3-1-6-2.
Julia Child a devenit celebră la 49 de ani.
Hei, Paul. Ia o acadea.
Da, mulțumesc. Mersi, omule.
Aici erai.
Fără resentimente, da?
Suntem prieteni.
Prietenii mai glumesc.
Adio, Paul.
Vino la Terry.
Te-am prins!
Credeai că poți să înșeli universul?
Ei bine, te-ai înșelat.
Eu sunt contabilul, și am venit să te iau cu mine...
Tu nu ești Joe Gardner.
Greșeala mea.
Să te punem înapoi în corpul tău.
Așa.
N-a pățit nimeni nimic.
Uite ce e, amice,
nu există niciun motiv
pentru care să mai spunem cuiva despre acest incident, bine?
A greși e omenește. Și încă nu ți-a sosit timpul.
Decât dacă nu insiști să mănânci
alimente procesate, am dreptate?
Serios, stai departe de alimentele procesate.
Știi ce? Te-ai descurcat bine acolo.
Cum ai știut cum să vorbești cu Paul?
Nu știu. Am improvizat.
E ca în jazz. Am "jazzat."
În primul rând, "jazzat" nu e un cuvânt.
Și în al doilea rând, muzica și viața operează după reguli foarte diferite.
Spune să iau una.
Nu... sau da. Bine. Bine.
"Omul cu furgoneta."
Am luat mai multe în caz că avem nevoie de câteva dubițe.
Acum să ne întoarcem la plan.
Mergem la The Half Note și îl așteptăm acolo pe Moonwind.
Acum e aproape patru...
Știi ce?
Începi să prinzi cum să mergi.
De ce nu încerci să alergi?
Hei! Am făcut un cântec. "Jazzez".
Bine, destul cu chestia asta cu jazzul.
Trebuie să ajungem undeva. Acum...
- Mă gâdilă. - Ce faci?
O iau eu.
Vrei să te grăbești?
Bine.
Ai avut dreptate. Pantalonii încep să-și dea drumul.
Nu, nu, nu.
Nu-i lăsa pe oameni să-ți vadă fundul.
- E fundul tău. - Nu contează al cui este fundul...
Dă-ți jos haina. Leag-o în jurul taliei.
Repede! Acoperă-ți fundul!
Ce-o să facem?
Nu găsesc un croitor atât de târziu...
Nu se poate. Vă trebuie să mergem la mama.
Bine.
Nu, nu, nu, nu înțelegi.
Mama nu știe de spectacolul ăsta.
Și n-o să-i placă.
Bine.
Nu avem de ales.
Bine.
E singura care poate repara asta.
- Bine. - Nu mai spune "bine"!
Trebuie să prindem metroul. Vino.
Bine... Am înțeles.
Mama nu știe nimic despre spectacol,
și vreau să rămână așa, bine?
Da, fiindcă crede că ești un ratat.
- Ce? - N-am spus-o eu.
Tu ai spus-o. Aici.
Mama mea are propria ei definiție a succesului,
și a fi un muzician profesionist nu se încadrează în ea.
Deci, trebuie să repar costumul pentru un recital al orchestrei școlii.
Nu aștept cu nerăbdare asta, dar nu e niciun motiv pentru care să știe...
Ne vom reîntâlni să ne unim privirile
Dacă dragostea este baza
Dacă scopul este de a recicla viața
Îți promit să devenim una
O singură inimă până la final.
Deși suntem despărțiți
Nu știu. De fiecare dată când am fost
atât de aproape să-mi îndeplinesc visele,
apărea întotdeauna ceva.
Știi ce zic?
Cum a început dragostea adevărată
E bun.
Și am mai ascultat muzică, dar nu m-am simțit niciodată așa.
Normal, acum îți place muzica, pentru că ești eu. Să mergem.
Dragostea...
Să mergem.
Dragostea...
Vorbesc despre dragoste...
Dragostea...
Ușurel, bine?
Îmi cer scuze.
Nu-ți fă probleme.
Ăsta e metroul. Are efectul ăsta asupra oamenilor.
- Ce efect? - Te epuizează.
Pute. E cald. E aglomerat.
Zilnic același lucru, ziua și noaptea.
Dar după ce urc pe acea scenă diseară,
toate problemele mele vor dispărea.
Vei vedea un Joe Gardner nou-nouț.
De unde ai luat aia?
De sub scaun. Îți vine să crezi?
Este pe jumătate plină.
Bine, nu uita,
costumul trebuie cusut pentru un recital al orchestrei. Ai înțeles?
- Joey! Scumpule... - Joey!
- Sunt atât de mândru de tine. - ...am auzit veștile.
Rahat. Știe.
Mama ta e în spate.
- Trebuie să te duci acolo. - Nu, nu vreau.
Trebuie. Costumul trebuie cusut.
Nu uiți ceva, Joey?
- Ce? - Sărut-o.
Mereu o sărut pe Melba când o văd.
Fă-o.
Nu, nu, nu. Nu pe buze!
Joey! Ce te-a apucat, băiete?
Lasă-l să termine.
Ușuratico. Știam eu.
Mai vreau un sărut când te întorci, Joey.
Gata cu spectacolele, ziceai?
Sper că acea pisică nu e un fel de ofrandă de pace.
Hai. Haide.
Spune-i că ai salvat-o.
Nu. E a mea. Am salvat-o.
Păcat că nu-ți poți salva cariera.
Roag-o frumos dacă poate să-mi coase costumul.
Mamă, ai putea să repari asta?
Nu trebuie să văd asta.
Știu. Jenant, nu?
Deci, îl repari?
- Nu. - Ce?
Cât timp o să mai faci asta, Joey?
Îmi spui că o să accepți postul cu normă întreagă...
Începe din nou.
Și în schimb, am auzit că ai un alt spectacol.
Spune-i că ăsta e diferit.
Ăsta e diferit!
Vine cumva cu o pensie? Asigurare medicală?
Nu? Atunci e la fel ca celelalte.
Nici măcar nu mai poți fi sincer cu mine.
Bine, o să cumpărăm un costum din alte parte.
Mama mea n-a înțeles niciodată ce încerc să fac cu viața mea.
Bine, o să cumpărăm un costum din alte parte.
Mama mea n-a înțeles niciodată
ce încerc să fac cu viața mea.
- 22! - Ce ai spus?
Pot să fug, cum faci tu de obicei?
Nu. Nu și de data asta. Repetă după mine.
Mamă, știu că am avut o perioadă mai grea,
dar ai dreptate.
Nu pot fi sincer cu tine.
Fiindcă se pare că orice aș face, mă dezaprobi.
Știu că îți place să cânți.
Atunci cum se face că în afară de biserică, ești cea mai fericită când nu cânt?
În sfârșit obțin contractul vieții mele și tu ești supărată.
N-ai văzut ce efect a avut cariera de muzician asupra tatălui tău.
Nu vreau să te vând chinuindu-te așa.
Deci tata a putut să-și urmeze visele, dar eu nu?
Tatăl tău m-a avut pe mine.
În majoritatea timpului, plăteam facturile datorită acestui magazin.
Când o să plec, cine o să ți le plătească pe-ale tale?
Mă gândesc doar la muzică.
Din clipa în care mă trezesc dimineața
până când adorm noaptea.
Nu poți mânca vise la micul dejun, Joey.
Atunci nu vreau să mănânc.
Aici nu e vorba de cariera mea, mama.
E motivul pentru care trăiesc.
Și știu că tata a simțit la fel.
Mi-e teamă că dacă aș muri azi,
viața mea n-a însemnat nimic.
Joey.
Să vedem dacă ți se potrivește ăsta.
Ăla e costumul lui tata.
Lulu. Melba.
Aduceți foarfecele bune. Avem de lucru.
Ce senzație plăcută.
- Arăți minunat. - Se potrivește perfect.
Ai văzut cum am făcut?
E un costum de lână superb, dacă-mi permiți să spun asta.
- Pot să încerc aia? - Bineînțeles.
Ce chipeș.
Mulțumesc, mamă.
Ray ar fi fost atât de mândru de tine.
Cum am fost și eu întotdeauna.
M-ai auzit, nu?
Costumul e de lână, nu poliester.
Așa că nu mai pune pisica aia pe umeri.
Da, dnă!
Ce bine îi stă.
Mersi, mamă.
A fost incredibil.
Știi cum m-am simțit? Mi-a adus aminte de jazz.
Da, "jazzai".
Bine, bine.
Îți spun, Joe.
Ar trebui s-o suni din nou pe Lisa.
Nu prea am timp pentru o relație acum, 22.
Ești ocupat?
Vrei să aștepți până când mori a doua oară?
Bine, bine, bine.
Nu pot să cred că primesc sfaturi sentimentale
de la un suflet nenăscut.
Mă pot gândi la mai rele.
Am ajuns.
Am reușit! Asta o să meargă.
Nu-mi vine să cred ce bine arăt.
Costumul, frizura. Uită-te la mine.
- Întoarce-te puțin. - Așa?
- Ridică umerii, și... - Hei, cine-i ăla?
- Și din partea asta. - Asta e.
Ce? Cine-i aici?
- Tot eu. - Un cuceritor.
Nu-i așa?
Nu poate fi adevărat. Nu-mi vine să cred.
The Half Note.
Te-a făcut să plătești cina?
Da...
Deci, ești gata?
Să mergi acasă.
Pun pariu că de-abia aștepți să scapi de planeta asta mizerabilă.
Cum ți se pare Pământul?
L-am criticat întotdeauna, dar...
Vreau să spun...
Uită-te ce-am găsit.
Mama ta ți-a cusut costumul cu ajutorul acestei bobine.
Când aveam emoții, Dez mi-a dat asta.
Un tip din metrou a țipat la mine. M-am speriat.
Dar mi-a cam plăcut.
Adevărul este că mi-am făcut mereu griji
că e ceva în neregulă cu mine. Știi?
Poate că nu sunt suficient de bună ca să trăiesc.
Dar apoi tu m-ai învățat cât de important e să ai un țel, o pasiune,
și poate că scânteia mea este să păzesc cerul.
Sau mersul. Mă pricep foarte bine la mers.
Astea nu sunt scopuri, 22.
E viața obișnuită.
Dar când te vei întoarce în seminarul Cine Sunt Eu,
ai putea să încerci cu adevărat.
Am fost mii de ani în seminarul Cine Sunt Eu,
și nu m-am simțit niciodată atât de aproape.
Joe! Cine-i gata să meargă acasă?
Moonwind.
Stelele sunt aproape aliniate.
Bine.
Vă întorc cât ați zice pește în corpurile voastre.
Nu. Trebuie să-l găsesc aici, pe Pământ.
E singura mea șansă să-mi găsesc scânteia.
22, iubești toate chestiile astea doar pentru că ești în corpul meu.
Vei găsi propriile interese când te întorci în Seminar.
Hai, am nevoie de trupul meu. Acum!
Nu.
Eu sunt în scaun.
- 22! - Lasă-mă în pace!
Încerc să-mi găsesc țelul!
22, întoarce-te aici!
22!
Dle Mittens.
Aici erați.
Întoarce-te imediat aici!
Mi-ai furat corpul!
E timpul tău să pleci, Joe Gardner.
Nu, nu.
Te-am prins!
Nu, nu, nu.
Nu, nu!
Eram pe cale să cânt cu Dorothea Williams!
Și eu eram pe cale să-mi găsesc scânteia!
Să-ți găsești scânteia? Viața mea în sfârșit avea să se schimbe!
Mi-ai promis, dar nu mi-ai dat nici măcar cinci minute!
Am pierdut totul din cauza ta!
Joe!
Ai trișat.
L-am găsit.
- Joe Gardner. - Te-ai întors!
Terry, i-ai găsit.
Nu e nevoie să-mi mulțumiți.
E atât de bine că totul este din nou în ordine...
22 a primit permisul?
- Dumnezeule! - 22! Ai permisul pentru Pământ!
E uimitor!
Știam că o poți face.
Ce nebunie.
Dar ce e în ultima căsuță?
Îți spun eu ce. Eu!
Scânteia mea a schimbat acea insignă.
A primit-o doar pentru că a trăit viața mea în corpul meu.
- Am fost... - Haideți, dle Gardner.
Joe, e timpul să-l însoțești pe 22 prin portalul spre Pământ.
Ca să-ți poți lua adio.
Desigur. E procedura standard.
Un moment. Trebuie să rectific numărătoarea.
Terry, ai făcut o treabă grozavă.
Preluăm noi de aici.
Ești fantastic.
Mulțumesc.
E timpul lui Terry.
Mergeți.
Nu știi.
Nu poți fi sigur de ce mi s-a schimbat permisul.
Fii serios, 22. Gândește-te puțin.
Ai urât muzica până când ai fost în corpul meu.
Ai urât totul până când ai fost eu.
Sper să te bucuri de viață.
Trebuie să întreb: cum ai făcut-o?
Cum ai făcut să se schimbe permisul pentru Pământ?
Știi ce? Am lăsat-o să experimenteze lumea
prin ochii mei, dacă pot spune asta.
Ei bine, a mers.
Da.
Tu probabil ar trebui să te îndrepți spre Lumea de Dincolo.
N-am aflat niciodată care era scopul lui 22.
- Pardon? - Scânteia ei.
Scopul ei în viață. Era muzica? Biologia? Mersul?
Noi nu desemnăm scopuri. De unde-ți veni ideea asta?
Pentru că al meu e pianul.
Pentru asta m-am născut. Asta este scânteia mea.
O scânteie nu e scopul unui suflet.
Voi mentorii, și pasiunile voastre.
Scopurile voastre. Sensul vieții. Ce rudimentar.
Nu, nu...
Muzica. Scânteia mea este muzica.
Știu asta.
Nu sunt bună de nimic.
N-am niciun scop.
Niciun scop.
Dle G?
Curley, am reușit. Sunt gata.
Ai întârziat, omule.
Lasă-mă să vorbesc cu Dorothea.
Nu, nu, nu. Nu-i plac chestiile astea.
Raperii ăștia se poartă ca și cum... Cine l-a lăsat pe nebunul ăsta să intre?
Ascultă, trebuie să-mi mai dai o șansă.
Ăsta e grupul meu. Eu decid cine cântă.
Și dacă nu mă alegi pe mine,
faci cea mai mare greșeală din cariera ta.
Da? De ce anume?
Singurul meu scop pe planeta asta e să cânt.
Asta m-am născut să fac. Și nimic n-o să mă oprească.
Nu ești cam arogant?
Chiar ești un cântăreț de jazz, presupun.
Spune-i lui Robert să plece. Pentru moment.
Frumos costum.
Pregătește-te, Joe Gardner, viața ta e pe cale să înceapă.
Bun venit în cvartet, profesore.
Ăla e Joey al meu!
- Ce spectacol! - Ultimul solo a fost magistral.
A fost incredibil!
- Pe curând, dle G. - Felicitări.
Ai fost minunat. Te iubim.
Sunt atât de mândru de tine, Joey.
Trebuie să mergem la culcare. Suntem bătrâne.
Cânți în 100 de spectacole, și unul din ele e magnific.
Seri ca astea sunt o raritate.
Da.
Deci, ce se întâmplă în continuare?
Ne întoarcem mâine seară și o facem din nou.
Ce s-a întâmplat, profesore?
Am așteptat ziua asta toată viața.
Am crezut că o să mă simt diferit.
Am auzit o poveste despre un pește.
Înoată către un pește mai bătrân ca el și îi spune:
"Încerc să găsesc chestia asta numită ocean."
"Oceanul?" zice peștele mai bătrân.
"Acolo te afli acum."
"Asta?" zice peștele mai tânăr. "Asta e apă.
"Eu vreau oceanul."
Ne vedem mâine.
- Ce faci, omule? - Scuze.
Poate că scânteia mea este să păzesc cerul.
Sau mersul. Mă pricep foarte bine la mers.
Astea nu sunt scopuri, 22.
E viața obișnuită.
- Joe? - Ce?
Joe!
Dumnezeule, omule. Ce-i cu tine aici?
Moonwind. Am dat-o în bară. Trebuie s-o găsesc pe 22.
Mi-e teamă că a devenit un suflet pierdut.
- Ce? - Îți explic pe drum.
Când niciunul dintre voi nu v-ați întors la The Half Note,
am bănuit că ceva s-a întâmplat.
M-am întors aici, și atunci am văzut-o.
Sufletele pierdute sunt obsedate de un lucru care le deconectează de la viață.
Și acum că 22 a experimentat viața, a devenit un suflet pierdut.
- Acolo! - Bravo.
22!
- Pregătește plasa. - Imediat.
Ne-a prins!
Moonwind!
Un căpitan se scufundă mereu cu vasul lui.
A fost o...
22!
Întoarce-te, 22. Sunt eu, Joe.
Ușor, 22, ușor.
M-am întors să-ți dau asta.
Ușor.
22, ascultă. Întoarce-te!
Și pentru corectarea greșelilor noastre
și pentru rectificarea numărătorii,
îți acordăm ție, Terry, acest trofeu. După cum ne-ai cerut.
Sunt bucuros să accept acest premiu foarte special pe care l-am cerut,
dar pe care îl merit cu prisosință.
Joe Gardner?
O să iau ăsta înapoi.
Hei.
Hei, tu! N-ar trebui să fii aici.
22, oprește-te. Trebuie să-ți spun ceva.
Oprește-te. Nu.
22!
Ai grijă!
Ușurel.
- Ușurel. - N-are de ce să-ți fie frică.
Stai liniștit. Calmează-te.
Nu mai fugi. Te rog.
22, oprește-te.
22, m-am înșelat.
Te rog, mă asculți? Ești pregătită să trăiești, 22.
Nu sunt destul de bună. Nu. Nu.
Nimic. Trebuie doar să completez ultima căsuță.
22!
Nu ești sincer.
Iei doar decizii proaste.
Ești iresponsabil, și n-o să ajungi nimic în viață.
Ești egoist.
Nimeni n-o să vrea să fie în preajma ta.
Ratatule.
Lumea are nevoie de oameni remarcabili
și tu ești cel mai puțin remarcabil suflet pe care l-am întâlnit vreodată.
N-o să-ți găsești niciodată scânteia.
Imbecilule.
Nu pot să te ajut.
22!
Trebuie doar să completez acea ultimă căsuță.
Nu sunt suficient de bună.
N-o să-ți găsești niciodată scânteia.
N-are niciun rost.
Alea nu sunt scopuri, idiotule.
E doar viața obișnuită.
Asta e o pierdere de vreme.
Ai primit acea insignă doar pentru că ai fost în corpul meu.
De aceea strici totul.
Fiindcă nu ai niciun scop.
Nu, nu, nu.
N-are niciun rost.
N-o să-ți găsești niciodată scânteia.
Fiindcă n-ai niciun scop!
Nu sunt bună. Nu.
Nimic. Trebuie doar să completez acea ultimă căsuță. Renunț.
Ești gata?
Să trăiești.
Mi-e frică, Joe.
Nu sunt destul de bună.
Niciodată nu mi-am găsit scânteia.
Ba da.
Scânteia ta nu este scopul tău.
Ultima căsuță se completează când ești pregătită să trăiești.
Și ce știu cu siguranță
este că te pricepi la "jazzat".
Dar, Joe,
asta înseamnă că tu n-o să poți...
E în regulă. Eu mi-am trăit viața.
Acum este rândul tău.
O să merg cu tine.
Știi că nu poți face asta.
Știu. Dar voi merge până unde voi putea.
Hei! Privește!
Dle Gardner?
Da?
Aveți o clipă?
Cred că vorbesc în numele tuturor Jerry-lor când îți spun mulțumesc.
Pentru ce?
De obicei noi inspirăm pe alții, Joe,
dar rareori suntem inspirați.
Pe bune?
Așa că am decis cu toții să-ți mai dăm încă o șansă.
Să sperăm că te uiți pe unde mergi de acum încolo.
Cum rămâne cu Terry?
Ne-am înțeles cu Terry.
Ciudat.
Terry, ce-i acolo?
Uită-te imediat.
Ce? Despre ce vorbești?
Nimic. Ce spuneai?
Vorbeai măcar? Nu-mi amintesc.
Nu contează.
Așadar?
Mulțumesc.
Ce crezi că vei face?
Cum o să-ți petreci viața?
Nu sunt sigur.
Dar știu...
ca o să profit de fiecare clipă.
Traducerea și adaptarea : jarvis
Hei! Filmul s-a terminat.
Mergeți acasă!