Gerai, pamėginkim kitaip.
Nuo pradžių. Pasiruošt. Vienas, du, trys.
Vienas, du, trys, keturi. Laikykit ritmą.
Du, trys, keturi.
Do diezas, pučiamieji.
Du, trys... Matau tave, Keilebai.
Reičel, dabar tu.
Pamiršau atsinešt saksą, pone G.
Gerai, ji pamiršo saksą. Dabar - tavo partija, Kone.
Pirmyn!
Šaunuolė!
Palaukit. Ko čia visi juokiatės?
Konė truputį užsimiršo. Tai - labai gerai.
Pamenu, kaip kartą tėtis mane nusivedė į džiazo klubą,
nors aš visai nenorėjau. Bet kai pamačiau tą vaikiną,
įveikiantį visus tuos akordus su kvartomis,
ir tuomet - su minoru...
Tada pridėjo fugos balsus, tarsi dainuotų.
Prisiekiu, rodės,
jis pakilo virš scenos.
Tas vyrukas pats buvo muzika. Ir mus visus nusinešė kartu.
Ir aš panorau išmokti
taip kalbėti.
Tuomet supratau,
jog esu gimęs groti.
Konė mane supranta. Tiesa, Kone?
Man - 12-ka.
Tuoj grįšiu. Pasimokykite savo natas.
Atleiskite, kad trukdau, pone Gardneri.
Išgelbėjot mano ausis.
-Ei! -Kalbu ne apie tave, tu gerai groji.
Nieko panašaus.
Kuo galėčiau padėti, direktore Arojo?
Norėjau asmeniškai pranešti geras naujienas.
Viskas. Nuo šiol dirbsite visu etatu.
Darbo sutartis. Sveikatos draudimas. Pensija.
Nieko sau. Puiku.
Sveikinu tapus mūsų mokyklos šeimos nariu, Džo. Visam laikui.
Ačiū.
SIUVAME IR TAISOME DRABUŽIUS
Po šitiek metų mano maldos pagaliau buvo išklausytos.
Padorus darbas.
Darbas žmogų puošia.
-Taip, mama, bet aš... -Tu sutiksi, tiesa?
Nebijok, mama, aš turiu planą.
Tu visuomet turi planą.
Bet gal vertėtų turėti ir atsarginį planą, jei tavo planas neišdegtų.
Atsarga gėdos nedaro.
Džojau, ne tam mokėjome už tavo mokslus, kad būdamas
pusamžis vyras, skalbtumeisi savo apatinius mano siuvykloje.
Ir vaikščiotum su skylėmis.
Taip, bet...
Turėdamas šį darbą, galėsi pamiršti muzikavimą.
Dievas žino, kad mokytojų visad trūksta.
Tik pagalvok,
muzika pagaliau taps tavo karjera.
Tai priimsi pasiūlymą, tiesa?
Pasakyk, kad priimsi.
Taip, būtinai.
Gerai.
Klausau.
DABAR GROJA DOROTĖJOS VILJAMS KVARTETAS
Kaip sekasi, pone G? Čia - Plikis. Leimontas. Leimontas Beikeris.
Sveikas, Pliki! Smagu girdėt tavo balsą.
Klausyk. Gali mane vadinti Džo, Pliki. Aš - nebe tavo mokytojas.
Gerai, pone Gardneri.
Klausykit, mane ką tik priėmė į Dorotėjos Viljams kvartetą,
ir šįvakar pradėsime savo turą pasirodymu "Pustonio" klube.
Dorotėjos Viljams! Gal juokauji? Sveikinu, bičiuli. Nieko sau!
Mirčiau iš laimės, jei galėčiau groti su Dorotėja Viljams.
Na, galbūt šiandien jums nusišypsos laimė.
PUSTONIS
-Štai jis. -Sveikas, Pliki.
Leonas išvyko nieko neįspėjęs, tu mus išgelbėjai.
-Taip. Tikrai. -Džiaugiuosi, kad atvažiavai.
Mano draugas Vyskupas pasakojo, kad jame teko groti su tavim Brukline.
Sakė, puikiai grojai.
Taip, kavinėje.
Ei, Dorotėja.
Štai tas vyrukas, apie kurį pasakojau.
Mano senosios vidurinės mokyklos ansamblio mokytojas ponas Gardneris.
Vadinkite mane Džo, Dorotėja. Norėjau pasakyti, panele Viljams.
Malonu. Nieko sau. Nuostabu.
Džo - Rėjaus Gardnerio sūnus.
Tai nusiritome iki vidurinės mokyklos ansamblio mokytojų.
Eikš, Mokytojau, laikas nelaukia.
Ką grosime?
Atleiskit. Truputį užsimiršau.
Džo Gardneri, iš kur jūs?
Vadovavau vidurinės mokyklos ansambliui. Tačiau savaitgaliais...
Turite kostiumą?
Nusipirkit kostiumą, Mokytojau. Gerą kostiumą.
Būkite čia šįvakar. Pasirodymas - 21.00 val. Garso patikra - 19.00 val.
Pažiūrėsim, kaip jums seksis.
Taip!
Matai, tėti? Štai taip!
Ei, pažvelkit. Žinot, kas ten bus parašyta? Džo Gardneris!
Nepatikėsi, kas nutiko. Man pavyko. Patekau į grupę. Taip!
Žinau. Dorotėja Viljams! Gali patikėti?
Atsargiau, bičiuli, susižeisi!
Tik nieko nesakyk mano mamai. Gerai?
Pamiršk pamokas. Aš dabar - kitur. Dorotėjos Viljams pamokoje.
Supranti, apie ką aš? Aš...
Atsiprašau!
Kokio?..
Ei.
Kas per?..
Ei! Ei. Alio!
Ei.
Koks tavo vardas, mielasis?
Aš - Džo. Džo Gardneris. Patekau čia per klaidą.
Turbūt nesitikėjai.
Matai, Džo, man - 106-eri metai.
Ilgai šito laukiau.
-Ko? -Didžiojo Slenksčio.
Didžiojo Slenksčio?
Turi galvoje pomirtinį gyvenimą?
-Taip. -Ten - mirtis?
Geriau už mano sapną apie jūros vėplius.
Nuostabu, tiesa?
Ne, paklausykit. Šįvakar man - koncertas. Negaliu dabar numirti.
Tavo nuomonė čia nelabai svarbi.
Svarbi. Nežadu mirti tada, kai gaunu šitokią progą. Einu.
Po galais, vėluoju. Viso.
Man atrodo, eini ne ten.
Negali būti. Negaliu šiandien mirti. Kai mano gyvenimas tik prasidėjo.
Kas čia buvo?
Palaukit. Aš dar turiu reikalų. Turiu grįžti atgal.
Nenoriu mirti!
Aš dar turiu nebaigtų reikalų.
-Kodėl nebėgat? -Nežinau.
-Kas jums visiems negerai? -Nežinau.
Kur mano kelnės?
Aš dar turiu reikalų.
Viešpatėliau.
Atleiskit. Atsiprašau.
Padėkit! Turiu nebaigtų darbų. Privalau grįžti atgal.
Viešpatėliau.
Ką?
Nagi, pasitraukit nuo mokytojo.
Atleiskit, naujos sielos. 37-oji, liaukis.
Ei, dėmesio. Tylos.
Tylos.
Kas tu tokia?
Esu visatoje egzistuojančių kvantinių laukų visuma.
Pasirodau forma, kokią jūsų varganos žmogiškos smegenys sugeba suprasti.
-Ką? -Vadink mane Džere.
Džerė, gerai.
Čia - rojus?
Ne.
Pragaras?
-Pragaras. -Pragaras.
-Tylos. -Pragaras.
Čia lengva pasiklysti.
Čia - ne Didysis Slenkstis. Čia - Didysis Prieš.
Didysis Prieš?
Sakome, Tu Seminare. Paruošimas.
Pragaras.
Ne. Tu - čia!
Tai reiškia, kad aš - miręs?
Dar ne.
Tavo kūnas - laikinoje būsenoje.
Sudėtinga.
Grąžinsiu tave į grupę.
Nagi, sielos, ateikit čia.
Sveikos atvykusios į Tu Seminare.
Jūsų laukia staigmena.
-Keista. -Kas čia?
-Vienos trūksta. -Atsiprašau?
Trūksta vienos sielos. Vienos nėr.
Gerai, pirmasis sustojimas - Džiaugsmo paviljonas.
Jūs. Keliaukit.
Jūs, ten toliau. Judvi - ten.
Palaukit. Tai čia kuriamos asmenybės?
Žinoma. O manei, žmonės gimsta su jomis?
O kaip tuomet jos patenka į Žemę?
Per Žemės portalą.
Kai tik asmenybė susiformuoja, žinoma.
Ei.
Viso.
Palaukit.
Tu nuolat pradingsti.
Ką gi, mokytojai. Susiraskite savo vardą...
-Džere, radau pasimetusį mokytoją. -...ir eikite vidun.
Ačiū, Džere.
Klausykit, man atrodo, kad aš čia - per klaidą.
Suprantama. Mokyti gali ne visi. Gali atsisakyti.
Žinot, geriau pagalvojus, mokytojauti - smagu.
Džiugu girdėt. Perduodu tave Džerei.
Ačiū, Džere. Keliauk pas Džerę.
Ačiū, Džere.
Jūs visos - Džerės?
Sėkmės!
Džere, bėda bėdelė.
Labukas, Tere.
Trūksta vienos sielos.
Labai abejoju. Nepamenu, kad kada nors taip būtų nutikę.
Kasdien per Didįjį Slenkstį žengia 151 000 sielų.
Tai - 105,2 sielos per minutę, Džere.
1,75 sielos per sekundę.
-Suskaičiuoju jas iki vienos. -Aha. Žinau.
Toks mano darbas, Džere - tiksliai suskaičiuoti.
Ir tu nepriekaištingai atlieki savo pareigas, tiesa?
-Be abejo. -Mes irgi taip manom.
O aš taip nemanau.
Aš visąlaik skaičiuoju. Netgi dabar.
Nuo tada, kai pradėjau kalbėti, sumirksėjai penkis kartus. Šešis.
Taip. Jei jau taip gerai skaičiuoji, tai gal surask tą klaidą.
-Gal ir surasiu. -Nuostabu.
Sveika dar kartą, Tere.
Tik nereikia.
Gerai, pradedam.
Sveiki, mokytojai.
Aš - Džeris, jūsų patarėjasTu Seminare.
Jūs nepamenat, tačiau kažkada jau lankėtės čia.
Bet nesijaudinkit - gimdymo trauma pasimiršta,
tai - viena nuostabiausių visatos dovanų.
Tu Seminare visos naujos sielos įgauna individualias asmenybes.
Esu skeptiška ir atsargi, tačiau linksma.
Esu nepastebima pilka pelytė, tačiau pavojingai smalsi.
O aš - manipuliatorė ir baisi savanaudė.
Su šita bus vargo. Bet tai - Žemės bėda.
Kaip matote, šioms sieloms kai ko trūksta.
Kas turėtų būti čia?
Šioms sieloms trūksta "kibirkšties".
Tai ir bus jūsų darbas.
Gal tas kibirkštis rasite Įkvėpimo galerijoje,
kurioje yra viskas, kas gali įkvėpti žmogų Žemėje.
O gal pasirinksite Asmeninę galeriją,
kurioje surinktos įkvepiančios akimirkosiš jūsų pačių gyvenimo.
Kas ta kibirkštis?
DŽO GARDNERIS IR DOROTĖJA VILJAMS KVARTETAS
Matau, visi nekantraujate imtis darbo ir surasti tą kibirkštį, tad - sėkmės.
Kibirkštis.
Tikrai daug sužinojom.
O dabar - metas smagiausiai programos daliai -
sielų priskyrimas mokytojams.
Mūsų pirmoji mokytoja - Marija Martinez.
Marija, ateik.
Marija buvo retų ligų specialistė Meksikos universitete.
Pasveikau.
Jai priskiriama viena mano mėgstamiausių
sielų - Nr. 108 210 121 415.
Sveikinu! Sėkmės.
Kitas mūsų mokytojas - Bjornas T. Borgensonas.
SVEIKI aš dr. Borgensonas
Dr. Borgensonas yra pasaulyje pripažintas vaikų psichologas,
neseniai apdovanotas Nobelio premija.
Matau skausmą, mirtį, destrukciją.
-O ką dabar? -Gražų drugelį.
Dr. Borgensonui priskiriama siela numeris 22.
Dabar tai bus. Atsiprašau.
DuDu, mikliai sugrįžk į mūsų dimensiją.
Kiek dar reikės kartoti, kad nenoriu į Žemę.
-Nesispyriok, DuDu. -Nenoriu.
-Keliausi į Žemę ir ten gyvensi! -Dar pažiūrėsim!
22-oji siela Tu Seminare praleido nemažai laiko, ją mokė
tokie puikūs pedagogai kaip Abraomas Linkolnas ir Motina Teresė.
-Ji net apsiverkė. -Neklausykit jos.
Paleisk mane.
Labai džiaugiamės, kad esate čia, dr. Borgensonai.
Mums garbė, kad būtent jūs ruošite 22-ąją sielą kelionei į Žemę.
Pamatysi, gailėsies, kad esi nemirtingas.
Ne kartą tą girdėjau, DuDu.
Keliaukit sau. Viso!
Kur mes?
Pažanga - akivaizdi. Pasidžiaukite. Į priekį po žingsnelį.
Pagerbdami dr. Borgensono pasiekimus,
su džiaugsmu įteikiame jam...
Per savaitę padarėte didžiulę pažangą.
Norėčiau padėkoti daugybei žmonių.
Na, neabejoju, kad tavo gyvenimas buvo nuostabus, tu daug pasiekei,
bet padarysim štai ką.
Truputį pastovėsime ir patylėsime,
tu grįši atgal, sakysi, jog pamėginai, aš grįšiu į savo negyvenimą, o tu eisi
prie Didžiojo Slenksčio.
-Bet juk... -Kalbėk ką tik nori, Bjornai.
Nieko nebus.
Mane mokė ne vienas, visi susimovė ir dabar manęs nekenčia.
Motina Teresė...
Jaučiu gailestį visoms sieloms.
Išskyrus vieną. Tu man nepatinki.
-Kopernikas... -Pasaulis nesisuka apie tave, DuDu.
-Mohamedas Ali... -Tokio skausmo neįmanoma pakelt.
-Marija Antuanetė... -Niekas tau nepadės! Niekas!
Ačiū, daktare, bet ne.
Žemėje jau buvau ir grįžt tenai neturiu nė mažiausio noro.
Na jau, tikrai nenori ištrūkt iš čia?
Žinai, man čia visai gerai. Apsipratau.
Skraidau rūke, sprendžiu kryžiažodžius, o kartą per savaitę
mane atitempia į tą seminarą.
Gal ir nieko ypatingo, bet gyvenu ramiai.
Vaikeli, aš ne... Galiu pasakyti atvirai?
Aš - ne Bjornas Borgenšteinas, ar kaip jis ten. Aš - netgi ne mokytojas.
Ne mokytojas?
Atvirkštinė psichologija. O tu - geras psichologas, daktare.
Karlas Jungas jau bandė tą padaryt.
Nustok pliurpti! Pasąmonėje tavęs nekenčiu!
Ar čia kaip nors galima parodyti tikrą gyvenimą?
Pala. Tu - tikrai ne Bjornas Borgensonas?
Tai - aš.
Ir kas gi čia?
Burnos skalavimo skystis? Pigus odekolonas?
Varge, kieno čia tie daiktai?
Tavo.
Dievulėliau. Kedriko repo grupė. Ne!
Nežiūrėk čia. Pažiūrėkim ten.
Tėti, aš nenoriu eiti. Man nepatinka džiazas.
Juodaodžių improvizacinė muzika.
Vienas didžiausių mūsų indėlių į Amerikos kultūrą.
Bent pamėgink, Džoji.
Štai kur viskas prasidėjo.
Akimirka, kai įsimylėjau džiazą.
Paklausyk.
Pradedi groti, ir muzika tave nusineša.
Štai kodėl tapau džiazo muzikantu.
Tai - ne mūsų stilius.
Pala, šito kažkaip nepamenu.
Ateik, kai turėsi, ką parodyti.
-Apgailestauju, Džo. -Apgailestauju, Džo.
Mums reikia kitokios muzikos.
Du, trys, keturi.
Mano gyvenimas buvo beprasmis.
Ne.
Ne, šito tai nebus.
Vaike, duok ženklelį. Grįžtu į savo kūną.
Taip, prašom. Imk.
Jei jis nevirs bilietu į Žemę, nieko nebus.
O jei padėčiau tau paversti jį bilietu į Žemę?
Tada duotum?
Palauk...
Apie tai nepagalvojau. Galiu išvengt gyvenimo.
Žinoma!
Tačiau pirmiausia reikia jį pakeisti,
ir kol kas man to nepavyko padaryti.
Eime. Surasim tau kibirkštį.
Manoji kibirkštis - pianinas.
Tikrai? Ničniekas?
Ne, ne džiazas, muzika. Man nepatinka garsai.
Slegia.
Šitaip tai aš nemirsiu.
Kur ta Įkvėpimo galerija?
Tuoj grįšiu.
Nedaryk skubotų išvadų, bičiuli.
Beje, kodėl tavo balsas - kaip pagyvenusios moteriškės?
Nieko panašaus. Tai - iliuzija.
Visa ši vieta - hipotetinė.
Jei norėčiau, mano balsas galėtų būti toks.
Arba toks.
Ar netgi toks, kaip tavo.
Gyvenimas - neteisingas. Nenoriu mirti. Kvieskit greitąją.
Pasirinkau tą balsą todėl, kad jis visus erzina.
Labai efektyvu.
Nebijok, nieko joms nenutiks.
Sielos čia nepalauši. Tam skirta Žemė.
Labai juokinga.
Ką gi. Atėjom.
Įkvėpimo galerija.
Taip!
Sveikinu!
Taigi, nuo ko pradėsim?
Eime.
Kruasanai, tortai. Gal tai - tavo kibirkštis?
Taip! Bet nesuprantu.
-Pauostyk. -Neužuosiu. Tu irgi ne.
Ką?
Tu teisi. Kvapo nėr. Anei skonio.
Tie dalykai - kūne.
-Nei kvapo, nei skonio. -Nieko nejauti. Štai!
Gerai, supratau. Einam toliau.
Nuostabu, tiesa?
Ugnis tokia graži.
Visai nesinori jos užgesinti.
Ne.
Kokia nesąmonė!
Gal norėtum sėdėt bibliotekoje? Smagu, ką?
Taip, be proto. Nykiausias darbas
ir dar nykesnis atlyginimas.
Nors tildyti žmones man patiktų.
Ne, tau šitas...
O, taip, nuostabu!
Na, rodos, viskas.
-Atleisk. -Pažadėjai pamėginti.
Taip. Nemeluoju. Sakyk ką nori, aš - ne melagė.
Ne kaip Abraomas Linkolnas.
Neskauda širdies, kad jūsų atvaizdas - ant penso?
Kur jau. Man - garbė.
Bet Endrius Džeksonas - ant dvidešimtinės.
Džeksonas!
Ką galiu pasakyt, Džo? Žemė - nyki vieta.
Ką tuomet dar galime padaryt? Nes laiko liko nedaug.
Taip, žinai, laikas čia ne taip svarbus.
Laikas baigėsi! Šaunuolis, Bjornai, tik nesikrimsk.
22-oji siela visiems čia duoda garo.
Nors nieko nejaučiu, manęs verčiau neliesk.
Tavęs laukia Didysis Slenkstis.
Palauk. Pamiršom breiką.
Taip! Man jis tikrai tiktų.
Kieti judesiukai ir posūkiukai.
Gyvenčiau šokdamas.
Gal duotum dar minutėlę, kad išbandytume breiką?
Džeri, prašau. Šiandien taip gražiai atrodai.
Na, gerai. Dar niekad nemačiau tiek entuziazmo.
Puiku, dr. Borgensonai.
Bėk.
Tik dėžė
Čionai.
Štai.
Kur veda šis tunelis?
Ei, tu tiek klausinėji. Gal truputį patylėk, a?
-Ir ko mums ten? -Nes aš ten kai ką pažįstu.
Kas gali mums padėt. Tokį, kaip tu.
Kaip aš? Nori pasakyt, jis - gyvas?
Pala, tu išties man padedi?
Džo, gyvenu čia jau dievai žino kiek
ir dar nemačiau nieko, dėl ko būtų verta gyventi.
Ir tada pasirodei tu. Tavo gyvenimas - apgailėtinas.
Bet tu taip nori ten sugrįžti. Kodėl? Noriu sužinot.
Gerai, einam.
Kur čia atsidūrėm?
Kai žmonės kažkuo labai susidomi,
jie atsiduria kitur. Tarsi kažkur išskrenda.
-Taip. -Čia siela išlekia iš kūno.
Tai - erdvė tarp fizinio ir dvasinio pasaulio.
Palauk. Aš čia buvau. Šiandien, perklausos metu.
Turbūt visi muzikantai atsiduria čia, kai juos aplanko įkvėpimas.
Ne tik muzikantai. Žiūrėk.
Ak, Romeo, kodėl tu?..
Tekstą!
Pažvelk. Erzinu šitą komandą jau daugybę metų.
Niksai ir vėl pralaimi.
Aišku. Tai kur tas tavo draugas?
Manęs laukia koncertas.
-Na, paprastai jis būna čia. -Kas per?..
Pinigai pinigėliai.
Kas čia dabar?
Pinigai pinigėliai.
Bėk!
Pinigai pinigėliai!
Sveikučiai, astraliniai keliautojai. Smagu vėl tave matyt, DuDu.
Mėnulvėji, kaip išsilaikęs?
Baigiu išprotėt, ačiū, kad paklausei.
Noriu kai ko paprašyti.
Taip. Noriu grįžti į savo kūną. Galėtum padėti?
Mielai. Mes - mistikai be sienų.
Stengiamės padėti pasiklydusioms sieloms rasti savąjį kelią.
Mėnulvėjis Šokėjas - jūsų paslaugoms.
Čia - Vėjažvaigždis Sapnas, Šokiažvaigždė Mėnulė
ir Svajavėjė Svajūnė.
-Tie keistuoliai padės man sugrįžti? -Stebėk.
Sugrąžinkime pasiklydusią sielą.
Pinigai pinigėliai.
Vargšelis.
Kai kurie niekaip negali atsikratyti savo nerimo ir manijų,
todėl gyvenime jaučiasi visiškai sutrikę.
Ir štai kas nutinka.
Pinigai pinigėliai.
Pinigai pinigėliai?
Regis, dar vienas brokeris.
O dabar grįžk į savo žemiškąjį kūną.
Čia - aš.
Ačiū.
Argi tai - gyvenimas?
Aš - gyvas! Tegyvuoja laisvė!
Kaip gražu!
Jis taip ėmė ir sugrįžo? Tiek tereikia, kad sugrįžčiau į savo kūną?
Vajetau!
Džo, tu - miręs?
Ne. Dar ne.
Padėsi man sugrįžti?
Mums dar niekad neteko grąžinti atskirtos sielos į kūną.
Tačiau galbūt, jei nukeliautume kitur...
Taip! Visi, į laivą!
Inkarą pakelt!
Jei jūsų sielos - čia, kur tuomet - jūsų kūnai?
Žinoma, Žemėje.
Mano kūnas skendi transe Palavane.
Groju Saravati vina Tibete.
Aš - šamanė hilerė, medituoju Berklyje, Kalifornijoje.
Pamėginsiu spėti - būgnai, giesmės, meditacija?
Taip. Kažkas panašaus.
Esu Niujorke, 14-osios ir 7-osios sankryžoje.
Netoli Ton Tonio Toniuso.
Taip, būtent.
O tu? Galvojau, tu nekenti Žemės.
Taip, aš neįstrigusi kūne. Galiu eiti, kur panorėjusi.
Esu niekas, supranti?
Mes, mistikai, susitinkame kiekvieną antradienį.
Kiek jų daug. Liūdna.
Žinai, tos paklydusios sielos nelabai skiriasi nuo pakylėtųjų.
-Ką? -Būti pakylėtam - smagu,
tačiau kai tai tampa manija, žmogus atitrūksta nuo gyvenimo.
Aš surasiu, surasiu.
Kadaise ir aš buvau paklydus siela.
-Tikrai? -"Tetris".
Štai. Grąžinsim tave, nespėsi nė mirktelt.
Kadangi neturi ryšio su savo kūnu,
turėsi prisijungti prie savo fizinės aplinkos.
Užsimerk. Kvėpuok savo vainikine čakra.
Tikrai būtina?
Taip!
Gal turite pianiną? Padėtų man susikaupti.
Jokių pianinų, Džo. Privalai susikaupti.
Įsivaizduok tylą.
O dabar susitelk ties vieta, kur yra tavo kūnas.
Ieškok užuominų.
Viskas. Tau pavyko.
Nežvilgčiok. Ir toliau medituok, dar prarasi ryšį.
Pažiūrėk, ar gali užuosti ir pajausti, kur yra tavo kūnas.
Girdžiu širdies monitorių.
Užuodžiu dezinfekatorių.
Taip. Taip! Gerai.
Rodos, jaučiu savo kojas.
Jaučiu kailį.
Radai giminaičius?
Jaučiu kailį.
-Girdėjai? -Katės terapija suveikė.
Jau tuoj? Kada man šokti?
Žiūrėk! Štai ir aš.
Štai ir aš.
Jo širdies ritmas kyla.
-Pakviesiu gydytoją. -Murkly, lik čia.
-Ko laukiam? -Ne, Džo, neskubėk.
-Dabar ne laikas. -Ne, mano eilė.
Palauk, ne aš!
Man pavyko! Aš grįžau.
Kas per?..
Ne.
Ne, ne.
Aš - katė?
Palaukit. Jei aš - čia, tuomet kas?..
Ką?
Tu - mano kūne!
-Tu - katėje? -Pala, čia - mano kūnas.
-Aš turiu kūną. Ne! -Kodėl tu - mano kūne?
Nenoriu būti kate. Nekenčiu kačių!
Ak, kaip šlykštu.
Tas Mėnulvėjis viską sujaukė.
Daktare, padėkit man. Tai - mano kūnas, bet aš įstrigau...
O, ne, jie manęs nesupranta. Jie mano, kad tu - tai aš. Pamėgink.
Panele gydytoja, turime bėdą.
Esu negimusi siela, noriu likti seminare.
Taip, rodos, vaistai nesuveikė.
Ne, jūs nesuprantat. Aš - ne ponas Gardneris.
Jie galvos, kad pakvaišai. Kad aš pakvaišau.
Kaip tai nutiko?
Įkritau į tavo kūną, nes jame nebuvo sielos.
Tuomet kodėl aš - katėje?
Nežinau!
Ar galėtume kam nors paskambinti, pone Gardneri? Draugui ar giminaičiui?
-Sakyk, kad ne. -Ne.
Pasakykite, kuri šiandien diena?
Blogiausia diena mano gyvenime. Man čia - ne vieta. Nekenčiu Žemės.
Pasakysiu štai ką. Pasiliksime jus stebėjimui. Kurį laiką.
Mūsų katė jau turi keliauti pas kitą pacientą.
Gerai.
Pasakyk jai.
Gerai. Panele gydytoja, šio kūno siela įsikūnijo į šią katę.
Patylėk.
Tad ji nori likti kuo arčiau.
Gerai, tegul katė lieka čia. Pailsėkit. Gerai pailsėkit. Sutarėm?
Ateisiu Murklio po dešimties minučių.
Dešimties minučių? Dingstam iš čia.
Ne! Aš niekur neisiu!
Negaliu patikėt, kad įstrigau kūne šioje prakeiktoje planetoje.
Turiu lankstomas mėsos lazdeles. Jaučiu, kad save jaučiu.
Ei! Susikaupk! Paklausyk manęs. Turime dingti, kol jie manęs neišvedė.
Neišvedė? Tu mane paliksi?
Ne! Tu - mano kūne. Gerai, ar gali paeiti?
Nežinau! Neišlaikiau kūno testo gal 436 kartus.
Bet gal gali pamėginti?
Gerai. Turiu surasti Mėnulvėjį, jis gali tai sutvarkyti.
Aš - katė. Man pavyks.
Gerai, nagi, tau puikiai sekasi. Bandyk toliau.
Pailsėsiu minutėlę.
Ne. Jie gali grįžti. Eime.
Gerai!
Lįsk!
Gerai.
Dabar paspausk mygtuką "žemyn".
Judink savo... Ne. Atsargiai. Tie pirštai uždirba man duoną.
Dabar įlipk.
Ką ten Mėnulvėjis sakė? 14-osios ir 7-osios gatvių kampe.
Taip, Čelsis. Netoli Džeksono parko.
Teisingai. Pala. Iš kur tu žinai?
Iš tavo kvailos makaulės.
Ei, nelįsk ten.
Nusiramink. Ten vis tiek tuštoka.
Džiazas, džiazas, dar džiazo.
Ir dar kažkokia Liza. Kas ji?
Nesvarbu.
Žinok, viskas vyksta per greitai. Minutėlei atsipūsiu ir...
Nagi, eime. Jie gali pasirodyt bet kurią sekundę.
Nebijok, viskas gerai. Eik.
Ne, nesustok. Ką darai? Čia - Niujorkas.
Negali sustoti vidury gatvės. Eik.
O, ne. DuDu!
DuDu. O, ne.
DuDu!
DuDu, nežinojau, kad turiu nagus, aišku?
Atsiprašau. Bet eime.
Ne. Aš liksiu čia, kol mirs tavo netikęs kūnas.
O tai nutiks gan greitai, nes tavo skrandis gurguliuoja.
Taip, ši vieta blogesnė nei maniau. Čia triukšminga, šviesu ir...
Kas mano nosyje?
Uoslė.
Ir jei manai, kad tai - nuostabu, kas bus, kai paragausi.
Imk.
Nerealiai!
Neblogai.
Gerai, gali valgyti eidamas. Eime.
Nors galiu palaukti kelias minutes. Žinoma.
Keista, nebesijaučiu toks piktas.
Puiku. Pasiruošęs rasti Mėnulvėjį?
Galbūt.
Sakau tau, Džo, turi tarti "jy- ro".
Taip, tačiau Niujorke mes juos vadiname "gyros". Graikiškas žodis.
Ne, dėl šito ginčijausi su Archimedu. Jis sakė...
-Jy-ro. -Jo-jo.
-Jy-ro. -Rijo.
-Jy-ro. -Prarijo?
Jy-ro!
Kaip man jo trūksta.
Čia - 14-osios ir 7-osios sankryža.
Ten turbūt jis.
Mėnulvėji, turi man padėt.
Džo! Grįžai į savo kūną.
Negrįžo.
Tai - mano kūnas.
Tu - katė?
Nuostabu!
Ei, Mėnulvėji, tas ženklas pats nepasisuks.
Bet, Mardže, žiūrėk! Įkėliau žmogaus sielą į katę.
Koks skirtumas? Ei, tu!
Užteks mums ir vieno keistuolio, tad varyk iš čia!
Prie darbo!
Niekas nesupranta mano meno.
Mėnulvėji, man reikia ištrūkt iš čia ir grįžt štai čia.
Teks atlikti senovinį astralinį reinkarnacinį sukeitimą.
-Ką tokį? -Tai - būdas sugrąžinti jūsų sielas
ten, kur joms ir vieta. Tai - didingas ritualas, tikrai,
su dainomis ir šokiais, o smagiausia - bongais.
Turiu pasirodyti "Pustonyje" iki 19.00 val., tad ritualo reikia dabar.
Stabdyk arklius.
Reikia sulaukti akimirkos, kai susikirs astralo ir Žemės keliai.
Ir tai nutiks, kai Orkas nukeliaus iki Dvynių buveinės.
-Ir kada tai nutiks? -Jūsų laiku - 18.30 val.
-Susitiksim "Pustonyje". -18.30? Čia rimtai?
Paimsiu viską, ko reikia...
Liepiau nešdintis! Lauk!
Pasimatysim "Pustonyje" 18.30 val. Aš viskuo pasirūpinsiu!
Lauk iš čia!
Čia - vien Garsijos.
Mieloji, tu - kažkur čia, ir aš tave surasiu.
Gerai, daugiau nebevalgysiu. Ir taip vos telpu į kelnes.
Jau greit 18.30 val. Per greit.
Eime pas mane, susitvarkysi ir...
Mums reikės taksi. Pakelk ranką.
Pakelk ir laikyk.
Ką čia prisišauksi su ligoninės pižama.
Bėk! Bėk prie ano.
Kas čia?
Peperoni.
Dorotėja Viljams mane pamatė. Ką man daryt? Galvos, aš - beprotis.
Gal paskambink jai ir pasakyk, kad mes - normalūs.
Esu žmogus tik valandą ir tai suprantu, kad tai - nesąmonė.
Turiu grįžti į savo kūną ir šįvakar sublizgėti.
Kodėl šita vieta - dvokia, o šita - visai kvepia?
Koks skirtumas. Kelnes apsimauk.
Vaje, negaliu patikėti, kad vaikščiojau po miestą be kelnių.
Pamiršai? Man čia - ne vieta.
Tavęs čia man irgi nereikia.
Tik noriu grįžti į savo kūną
ir nueiti į klubą.
Kas tau negerai?
Nežinau. Ta saulė. Tokia...
Mano telefonas!
Tavo drabužiai vėl dreba.
Plikis! Ne.
Sveikas, pone G, čia - Plikis.
Tikiuosi, tau nieko nenutiko.
Tave pamačiusi Dorotėja išsigando ir paskambino kitam vyrukui, Robertui.
-Jis gros koncerte. Man labai gaila. -Ne.
Klausyk, į mokyklą eidavau tik dėl vieno dalyko - tavo pamokų.
Jaučiuosi labai skolingas.
Tad turiu planą.
Susitvarkyk, apsirenk kiečiausią kostiumą ir pasirodyk klube anksčiau.
Pamėginsiu su ja pasikalbėti.
Tik pasistenk atrodyt kaip milijonas dolerių, gerai?
Tikiuosi, pasimatysim. Iki.
O! Dar yra vilčių, DuDu. Padėk man. Kostiumas.
-Reikia, kad jį apsivilktum. -Ne.
Tada truputį pasišukuosiu...
Ne. Nė už ką. Niekada.
DuDu!
Pone Gardneri?
Konė. Ji atėjo į pamoką.
-Ką man daryt? -Aš jus girdžiu!
Pasakyk, kad šiandien negali.
Sveika, Kone. Atleisk, bet Džo šiandien negali.
-Tu esi Džo! -Turiu galvoje, aš. Šiandien negaliu.
Gerai. O dabar pasimatuokim tą kostiumą.
Atėjau pasakyti, jog išeinu.
Išeini?
Neturim tam laiko. Kostiumas - spintoje.
Tik švaistau laiką toje grupėje.
O ji gerai sako.
Ką darai?
Taigi, aš išeinu. Manau, kad džiazas - be ryšio.
-Taip, tikrai, džiazas - be ryšio. -Ei!
Tiesą sakant, mokykla - irgi be ryšio.
Tai aišku. Kaip sakė mano mokytojas Džordžas Orvelas:
"Valstybės finansuojamas mokslas -
kaip pagaliu maišomas jovalas."
Taip!
Standartizuoti testai žlugdo asmenybes.
Visi tą supranta.
Ką čia paistai? Jai tokie dalykai nerūpi.
Kartoju tai jau nuo trečios klasės.
Žinai, o tu tikrai protinga.
Ką manai apie picą?
-Kad ją mėgstu. -Aš irgi!
Ką čia išdarinėji?
Man smagiau su Kone.
Ką? Grįžk! Atidaryk...
Rodos, ją reikėtų išleisti.
Kad labai jau ji įkyri.
DuDu! Nedrįsk išeit! Mikliai grįžk!
Sudraskysiu tau sofą!
Pala, juk tai - mano sofa.
Tu labai nuovoki, Kone.
Norėčiau atiduoti šitą. Jis - mokyklos.
Gerai.
Džiaugiuosi, kad ne aš vienas galvoju,
kaip viskas absurdiška.
Gerai, kad meti. Pats žinau, kad...
Žinot, ką, pone G? Vakar repetavau vieną...
tad gal paklausykit, o tada jau liepkit viską mesti, gerai?
Gerai.
Nieko sau. O tu moki įsijaust.
Taip.
Tai gal neverta mesti?
Taip.
Iki, pone G.
Pasimatysim kitą savaitę!
DuDu!
Taigi, Konė atėjo atsisveikinti, bet nusprendė likti.
DuDu, nesvarbu. Paklausyk.
Pasakyk, Džo. Kodėl ji nusprendė likti?
Nes jai patinka groti.
Ji gali sakyti, ką nori, bet trombonas - jos aistra.
Jai puikiai sekasi. Gal trombonas - jos kibirkštis, nežinau.
Klausyk. Aš irgi noriu groti, padėk man.
Gerai.
Tikrai?
Padėsiu, bet turiu kai ką išbandyti.
Čia ne taip nuobodu kaip Tu Seminare,
ir jei Konė rado savo sritį, gal pavyks ir man.
-Puiku! -Tai nuo ko pradėsim?
-Koks skaudus tas vanduo! -Viskas gerai.
Pasuk ir kitą rankenėlę.
Dabar geriau.
Ir nesupyksiu, jei po to išsitepsi mane losjonu.
Nuploviau tavo užpakalį!
Degina!
Jūs penki jausitės nesaugūs.
O jūs dvylika būsit savanaudžiai.
Reikėtų sumažinti srautą, nemanai?
Radau!
Matot? Kas suvedė galus? Terė, kas daugiau.
Nėra už ką.
-Nieko sau. Šaunuolė. -Kas?
Teisingai.
Jo vardas - Džo Gardneris.
Rodos, jis grįžo į Žemę.
-Nieko gero. -Jis - DuDu mokytojas.
Ramiau. Nereikia čia isterijų.
Terė viską sutvarkys. Ramiai.
-Kaip? -Nulėksiu ir jį sugrąžinsiu.
Paprasta.
Aišku. Tikrai manai, kad tai - gera mintis?
Jūs čia susimovėt. Aš tik stengiuosi padėt.
Bet tavęs niekas negali pamatyti.
Ničniekas.
Nesijaudinkit. Pasistengsiu, kad niekas manęs nepamatytų.
Slapstysiuosi šešėliuose kaip koks nindzė.
Tik veik greitai ir tyliai.
Ir greitai. Ir tyliai.
Katastrofos nebus.
Senasis gerasis kostiumas. Vis dar puikiai tinka.
Tik kiek ankštokas, štai čia.
Išsitampys. Prisėsk.
Aš - katė.
-Aš galiu. -Tu lifto irgi neišsikvietei, pameni?
Eik sau. Turiu susikaupt. Pabūk ramiai.
Kaip pjūklai.
-Nesimalk. -Aš ir nesimalu. Tu maliesi.
-O, ne! -Nesijaudink, man viskas gerai.
Ne! Mano šukuosena - siaubinga! Katastrofa!
Reikia sutvarkyt. Skubiai.
-Gerai. Kaip? -Reiks keliauti pas Dezą.
Puiku. Kas tas Dezas?
Jo, Janai, kodėl tavo galva tokia kampuota? Kas tau nutiko?
Tylėk. Žinai, kad man tai - jautri tema.
Dezas - tas bičas gale. Jis viską sutvarkys.
Beje, kalbant apie kibirkštį. Tas bičas gimė būt kirpėju.
Aš negaliu apsimest tavim prieš tavo draugus.
Dezas - vienintelis žmogus, su kuriuo kalbuosi. Paprastai - apie džiazą,
bet šįkart tiesiog pasėdėk, apsikirpk ir išeik.
Sveikas, Džo. Kaip tu čia sugalvojai ateit paprastą dieną?
Ir neužsirašei. Teks palaukt.
To ir bijojau. Prisėsk.
Viešpatie. Tau teks palaukt. Čia - rimta bėda.
Ką? Negražu taip, Dezai.
Gali eit pas Haroldą. Jis dabar - laisvas.
Ne. Palauksiu.
Džo, tūpk į kėdę.
Nori papasakot, kas nutiko?
-Katės darbas. -Ką čia nusišneki?
Na,
aš labai jaudinausi, nes šįvakar turiu groti su Dorotėja Viljams.
Dorotėja Viljams? Čia tai bent, Džo. Kietai!
Nė velnio jis negros, Dezai. Tik giriasi.
-Ir vėl jis. -Džo, neklausyk jo. Sutvarkom tave.
Taip ir sėdėsi su kate?
O negalima?
Sėdėk, jei nori. Tu čia bosas.
-Tikrai? -Šioje kėdėje, taip.
Gal galiu vieną paimt?
VAIKAMS
Žinoma, Džo.
Super.
Man patinka toje kėdėje.
Ei, susikaupk.
-Pjūklas. -Ramiai. Jei malsiesi...
Žinai, aš - kantrus,
bet jei ta katė nenurims, teks ją išmesti lauk.
Tai kaip, katyte?
Miau.
Kartais reikia permainų. Gal pabandom naują stilių?
Žinai, Dezai, šimtą metų neturėjau jokio stiliaus.
Tai jau tikrai.
Bet mano gyvenimas pasikeitė.
Tikrai? Kas nutiko?
Egzistavau kaip teoretinis sutvėrimas hipotetinėje erdvėje
tarp gyvenimo ir mirties.
Čia - apie mane.
Ir tik pas 266-ą mokytoją
susimąsčiau, dėl kokio gyvenimo būtų verta numirti.
Ar tikrai verta numirti dėl tokio gyvenimo?
Supranti, apie ką aš?
Nežinojau, kad tu toks išsilavinęs, Džo.
Maniau, išmanai tik muziką.
Ir dar. Sakoma, kad gimsti kažkam,
bet kaip sužinoti, kam?
O jei pasirinksi neteisingai? Tai, kas priklauso kitam?
-Tada - šakės. -Man taip ir buvo. Rimtai.
Paimsiu vieną.
Nepasakyčiau, kad man - šakės, bet neplanavau gyvent iš kirpimo.
Liaukis, tu juk gimei būt kirpėju.
Norėjau būti veterinaru.
Ir kodėl netapai juo?
Planavau, bet tada išėjau į armiją.
Paskui susirgo mano dukra,
o kirpėjų kursai kainavo žymiai mažiau nei veterinarų.
Ne kažką. Tapai kirpėju ir esi nelaimingas.
Tik nereikia, Džo. Visai aš laimingas.
Ne visi gali kaip Čarlzas Driu išrasti kraujo perpylimą.
Ar skambinti pianinu su Dorotėja Viljams, taip.
Tu gal ir negali. Kiti, jei tik norėtų, galėtų.
Neklausyk tu jo.
Tokie kaip jis žemina kitus, bandydami pasikelti savo vertę.
Taip.
Jis kritikuoja mane, kad nuslėptų savo nesėkmes.
Žiauriai tu čia, Džo.
Kažin kodėl šioje kėdėje tapau toks atviras, Dezai?
Nes ta kėdė - stebuklinga. Todėl ir myliu savo darbą.
Susipažįstu su įdomiais žmonėmis, kaip tu, juos gražinu, jie džiaugiasi.
Man vaidenasi ar tikrai atrodau jaunesnis?
Gal aš ir neišradau kraujo perpylimo, bet tikrai gelbsčiu gyvybes.
Nesuprantu, iš kur ištraukei tą katę,
bet labai smagu pakalbėt su tavim ne tik apie džiazą, Džo.
Kaip anksčiau nepakalbėdavom apie tavo gyvenimą?
Kad niekad neklausei. Džiaugiuosi, kad šįkart pakalbėjom.
-Gerai atrodai, brolau. -Gero koncerto.
Nudžioviau kelis saldainiukus.
Dr. Čarma, paskambinkit 3-1-6-2.
Man dar tik 49-eri, dar spėsiu išgarsėti.
Ei, Polai. Paimk čiulpinuką.
Taip, ačiū.
Štai kur tu.
Tikiuosi, nepyksti? Gerai.
Mes - draugai. Kartais pasierzinam. Viskas gerai.
Gerai. Viso, Polai.
Ateik pas Terę.
Štai!
Galvojai, apmausi visatą? Galvok iš naujo.
Aš - buhalterė, atėjau sugrąžinti tave...
Tu - ne Džo Gardneris.
Klaidelė. Tuoj sugrąžinsim tave į tą mėsgalį.
Štai. Sveikas ir gyvas.
Varge. Klausyk, bičiuli,
šito niekam verčiau nežinot.
Visiems pasitaiko klaidų. Tau - dar ne laikas.
Nebent ir toliau kimši visokį šlamštą.
Rimtai, mesk tuos čipsus.
Žinai, o tu neblogai pasirodei.
Iš kur žinojai, kaip kalbėti su Polu?
Nežinojau. Išėjo natūraliai.
Kaip tu sakei apie džiazą. Aš džiazavau.
Pirma, "džiazuoti" reiškia ne tai.
Antra, muzikoje ir gyvenime galioja skirtingos taisyklės.
Parašyta, kad galima paimti.
Ne... O gal paimk. Gerai. Taip.
"Mikroautobusai su vairuotojais". Paėmiau daugiau, dėl viso pikto.
O dabar grįžkim prie plano.
Keliausime į "Pustonį" ir lauksime ten Mėnulvėjo.
Dabar - apie 16.00 val.
Žinai, ką? O tu visai neblogai įvaldei kojas.
Gal pabėgiotum?
Ei! Sukūriau dainą. Aš džiazuoju.
Gerai, gana jau tų džiazavimų ir panašių dalykų.
Turime eit į klubą. Aš...
-Kutena. -Ką darai?
Paimsiu.
Gal paskubėtum?
Gerai.
Buvai teisus. Kelnės tamposi.
Ne. Nerodyk visiems savo užpakalio.
-Tai - tavo užpakalis. -Nesvarbu, kieno užpakalis...
Nusirenk švarką. Aprišk jį apie juosmenį.
Greičiau! Uždenk užpakalį!
Ką darysim?
Tokiu metu siuvėjo tikrai nerasiu...
O, ne. Teks lėkti pas mamą.
-Gerai. -Ne, tu nesupranti.
Mama nežino apie koncertą. Jai tai nepatiks.
-Aišku. -Kito kelio nėra.
-Aišku. -Tik ji gali susiūti.
-Aišku. -Nekartok to "aišku"!
Važiuosim metro. Eikš.
Aišku... Gerai.
Mama nieko nežino apie koncertą, noriu, kad ir nesužinotų.
Taip, nes jos akyse tu - žlugęs.
-Ką? -Ne aš taip sakiau. Pats sakei.
Na, mano mamai sėkmė reiškia kai ką kita,
nei muzikantą profesionalą.
Taigi, sakykim, kostiumo man reikia mokyklos ansamblio pasirodymui.
Nenoriu meluoti, bet jai nereikia žinoti...
Nežinau. Vos tik prisiliečiu prie savo svajonės,
kas nors nuolat sutrukdo. Supranti, apie ką aš?
O jis kietas.
Buvau girdėjęs muziką, bet tokio jausmo nejaučiau.
Žinoma, tau ėmė patikti muzika, nes dabar esi manimi. Eime.
Eime.
Ei, atsargiau.
Atleiskit.
Nesijaudink. Tai - metro. Taip jau jis veikia žmones.
-Kaip? -Išvargina.
Dvokia. Karšta. Pilna žmonių.
Kasdien - tas pats, diena po dienos.
Bet kai šįvakar užlipsiu ant scenos, visos bėdos išnyks.
Pamatysi visiškai kitą Džo Gardnerį.
Iš kur gavai šitą?
Radau po kėde. Gali patikėt? Su gėrimu.
Gerai, nepamiršk - kostiumo man reikia mokyklos koncertui. Supratai?
-Džojau! Vaikeli, kokios naujienos. -Džojau! Labai tavimi didžiuojuosi.
Velnias. Ji žino.
Tavo mama - gale.
-Turi eiti ten. -Ne, nenoriu.
Teks. Reikia susiūti kostiumą.
Nieko nepamiršai, Džojau?
-Ko? -Pabučiuok ją.
Susitikęs Melbą, ją visad pabučiuoju.
Nueik ir pabučiuok.
Ne. Ne į lūpas.
-Džojau! Kas tave apsėdo? -Leisk jam baigti.
Viliokė. Taip ir maniau.
Grįždamas vėl pabučiuok, Džojau.
Tai, sakai, baigei su koncertais?
Tikiuosi, ta katė - ne atsiprašymo dovana.
Eikš.
Sakyk, išgelbėjai.
Ne. Ji - mano. Aš ją išgelbėjau.
Gaila, kad karjeros negali išgelbėt.
Tiesiog gražiai jos paprašyk susiūti kostiumą.
Mama, ar galėtum kaip nors sutvarkyti?
Galėjai ir nerodyt.
Žinau. Kokia gėda.
Tai ar susiūsi?
-Ne. -Ką?
Ar ilgai dar kvailiosi, Džojau?
Vis žadi susirasti normalų darbą...
Prasideda.
...bet ir vėl atsiduri koncerte.
-Pasakyk, kad šis - ypatingas. -Šis - ypatingas!
Po jo imsi gauti pensiją? Gausi sveikatos draudimą?
Ne? Vadinasi, niekuo jis neypatingas.
Jau net nebesakai man tiesos.
Gerai, nusipirksiu naują kostiumą.
Mano mama taip ir nesuprato, ko aš noriu gyvenime.
Gerai, nusipirksiu naują kostiumą.
Mano mama taip ir nesuprato, ko aš noriu gyvenime.
-DuDu! -Ką pasakei?
Galiu pabėgt, kaip tu paprastai padarai?
Ne. Ne šįkart. Kartok paskui mane.
Mama, žinau, kad ne visada sutariam,
bet, taip.
Negaliu tau sakyt tiesos.
Nes, rodos, tu nepritari viskam, ką aš darau.
Žinau, kad mėgsti groti.
Tai kodėl džiaugiesi, jei aš negroju?
Pagaliau mane pakvietė į svajonių koncertą, o tu nesidžiaugi.
Tu nematei, kiek vargo tavo tėvas muzikantas.
Nelinkiu tau tokio gyvenimo.
Tai tėtis galėjo siekti savo svajonės, o aš - ne?
Tavo tėvas turėjo mane.
Dažniausiai sąskaitas apmokėdavau aš.
Kas apmokės tavąsias, kai numirsiu?
Man terūpi tik muzika.
Galvoju apie ją nuo ryto iki vakaro.
Svajonės ant duonos neužtepsi, Džojau.
Tuomet verčiau vaikščiosiu alkanas.
Kalbu ne apie karjerą, mama.
Tik dėl to gyvenu. Žinau, kad tėtis jautėsi taip pat.
Tik bijau, jog jei mirsiu šiandien,
mano gyvenimas bus nuėjęs veltui.
Džojau.
Siuvimas ado sielą
Šitas tau labiau tiks.
Tėčio kostiumas.
Lulu. Melba. Neškit žirkles čionai. Laukia daug darbo.
Kaip nulietas.
Atrodai nuostabiai.
-Tobulai tinka. -Mano darbas.
Puikus vilnonis kostiumas, patikėk, jei sakau.
-Galiu šitą? -Žinoma.
Gražuoliukas.
Ačiū, mama.
Rėjus labai tavimi didžiuotųsi.
Kaip ir aš - tavimi.
Pameni, ką sakiau? Vilnonis, ne sintetinis.
Todėl nedėk tos katės ant peties.
-Klausau, ponia! -Tik pažvelkit į jį.
Ačiū, mama.
Buvo nuostabu. Žinai, koks jausmas? Kaip džiazas.
Taip, džiazavau.
Džiazavai.
Žinai, Džojau. Turėtum paskambinti tai Lizai.
Dabar neturiu laiko santykiams, DuDu.
Užsiėmęs? Lauksi, kol vėl numirsi?
Šaunuolis.
Negaliu patikėti, kad santykiuose man patarinėja negimusi siela.
Būna ir blogiau.
Taigi.
Atėjom! Mums pavyks.
Negaliu patikėti, kaip gerai atrodau.
Kostiumas, šukuosena. Tik pažiūrėk.
-Dabar šiek tiek pasisuk. -Šitaip?
-Pakelk pečius ir... -Ei, kas jis toks?
-Ir iš šitos pusės. Ką? Kas jis? -Štai taip.
-Irgi aš. -Nugalėtojas.
Ane?
Negali būti. Negaliu patikėti.
"Pustonis".
Jis privertė tave susimokėti?
Taip...
Pasiruošusi?
Grįžti namo. Jau įgriso ta dvokianti skylė?
Ką manai apie Žemę?
Sakiau, kad tai - nesąmonė.
Bet tik pažiūrėk, kiek visko atradau.
Tavo mama susiuvo kostiumą šiais siūlais.
Kai buvo sunku, Dezas davė man šitą.
Vyras metro mane aprėkė. Buvo baisu.
Nors kažkuo ir patiko.
Tiesą sakant, galvojau, gal su manimi kažkas negerai. Supranti?
Gal esu neverta gyventi.
Bet tu man parodei tikslą ir aistrą,
kad mano kibirkštis gali būti debesys. Arba vaikščiojimas. Greitai vaikštau.
Jokie tai ne tikslai, DuDu. Tai - tiesiog gyvenimas.
Bet grįžusi į seminarą
gali nuoširdžiai pamėginti.
Bet juk sėdėjau tame seminare jau tūkstančius metų
ir nieko panašaus nepajaučiau.
Džo! Kas pasiruošęs keliauti namo?
Mėnulvėji.
-Žvaigždės jau palankiai išsidėstė. -Ką gi.
Tuoj sugrąžinsiu jus į jūsų kūnus.
Ne. Turiu rasti ją čia, Žemėje. Vienintelė galimybė rasti kibirkštį.
DuDu, visa tai tau patinka, nes esi mano kūne.
Rasi, kas tau patiks, grįžusi į seminarą.
Nagi, liaukis, man reikia mano kūno. Mikliai!
Ne.
Aš dabar - bosė.
-DuDu! -Atstok!
Noriu surasti savo gyvenimo tikslą!
DuDu, grįžk!
DuDu!
Murkly.
Štai kur jie.
Tučtuojau sugrįžk!
Tu pavogei mano kūną!
Metas iškeliauti, Džo Gardneri.
Pasvajok.
Eikš čia!
Ne.
Ne!
Turiu groti su Dorotėja Viljams!
O aš jau beveik radau savo kibirkštį!
Kibirkštį? Mano gyvenimas pasikeitė!
Tu pažadėjai, o nedavei nė 5 minučių!
-Per tave viską praradau! -Džo!
Tu sukčiavai.
Radau jį.
-Džo Gardneris. -Tu grįžai!
Tere, tu jį suradai.
Galit nedėkot.
Kaip smagu, kad viskas vėl stoja į savo vietas.
DuDu gavo bilietą?
-Dievulėliau. Nuostabu! -DuDu! Gavai bilietą į Žemę!
-Žinojau, kad pavyks. -Neįtikėtina.
Bet kokia ta mano kibirkštis?
Pasakysiu, kas. Aš!
Mano kibirkštis viską pakeitė.
Ji gavo bilietą tik todėl, kad gyveno mano kūne.
-Buvau... -Liaukis, pone Gardneri.
Džo, atėjo metas palydėti DuDu į Žemės portalą.
Galėsite atsisveikinti.
Žinoma. Standartinė procedūra.
Palaukit minutėlę. Dar perskaičiuosiu visus.
Tere, puikiai pasirodei. Bet dabar leisk mums.
Tu - nuostabi.
Ačiū.
Ką moku, tai moku.
Judu, eikit.
Tu nežinai.
Negali žinot, kodėl gavau bilietą.
Liaukis, DuDu. Pati pagalvok.
Kol nebuvai mano kūne, tu nekentei muzikos.
Nekentei visko, kol nepabuvai manimi.
Tikiuosi, tau patiks.
Noriu paklausti, kaip, po galais, tau pavyko?
Kaip pavyko gauti tą bilietą?
Na, tik leidau jai pagyventi manyje.
Ir tai suveikė.
Taip.
Tuomet tau galbūt verta peržengti Didįjį Slenkstį.
Ei, taip ir nesužinojome, koks buvo DuDu tikslas.
-Atsiprašau? -Na, jos kibirkštis.
Jos tikslas. Muzika? Biologija? Vaikščiojimas?
Mes neskiriame tikslų. Iš kur ištraukei?
Nes aš turiu pianiną. Gyvenu dėl jo. Jis - mano kibirkštis.
Kibirkštis nėra sielos tikslas.
Tie mokytojai ir jų aistros.
Jūsų tikslai. Gyvenimo prasmė. Banalu.
Ne...
Muzika. Mano kibirkštis - muzika.
Žinau tai.
Aš - nieko verta.
Neturiu tikslo.
Be tikslo.
Tikslo nėr.
-Pone G? -Pliki, man pavyko. Aš pasiruošęs.
Pavėlavai.
-Leisk man pakalbėti su Dorotėja. -Ne, bičiuli. Nieko nebus.
Tie reperiai elgiasi kaip... Kas čia įleido šitą pamišėlį?
Klausykit, suteikit man dar vieną šansą.
Grupė - mano. Aš sprendžiu, kas gros.
Ir jei neleisit man groti, padarysit didžiausią klaidą savo karjeroje.
Tikrai? Ir kodėl gi?
Gyvenu tik dėl muzikos.
Aš tam gimiau. Ir niekas manęs nesustabdys.
O tu - arogantiškas.
Tikiuosi, moki groti džiazą.
Pasakyk Robertui, kad pailsėtų. Kol kas.
Gražus kostiumas.
Pasiruošk, Džo Gardneri, tavo gyvenimas tuoj prasidės.
Sveikas prisijungęs prie kvarteto.
Mano Džojus!
-Koks pasirodymas! -Paskutinis solo - nepakartojamas.
Buvo nuostabu!
Kitą kartą sugrosim geriau.
-Iki, pone G. -Sveikinu.
-Puikiai pasirodei. Mes tave mylim. -Labai tavim didžiuojuos, Džo.
Metas į lovą. Mes jau senos.
Gali grot šimtą metų,
bet tokių vakarų retai pasitaiko.
Taip.
Tai kas toliau?
Renkamės rytoj, pakartosim.
Kas negerai, Mokytojau?
Laukiau šitos dienos visą gyvenimą.
Galvojau, viskas pasikeis.
Esu girdėjusi istoriją apie žuvelę.
Kuri nuplaukia pas seną žuvį ir sako:
"Ieškau tokio dalyko, kurį visi vadina vandenynu."
"Vandenynu"? perklausia senoji žuvis. "Tu gi jau plaukioji jame."
"Ką?" atsako jaunylis. "Tai - vanduo.
"O aš noriu vandenyno."
Iki rytojaus.
-Atsargiau. -Atsiprašau.
Gal debesys - mano kibirkštis? Vaikščiojimas? Visai gerai vaikštau.
Tai - ne tikslai, DuDu. Tai - tiesiog gyvenimas.
Džo?
Džo!
Dievulėliau. Kaip tu ir vėl čia?
Mėnulvėji. Aš susimoviau. Turiu surasti DuDu.
Manau, ji tapo paklydusia siela.
-Ką? -Paaiškinsiu pakeliui.
Kai niekas iš jūsų negrįžot į "Pustonį",
supratau, kad kažkas nutiko.
Sugrįžau čia ir pamačiau ją.
Paklydusios sielos yra apsėstos dalykų, kurie skiria jas nuo gyvenimo.
O dabar, kai DuDu kaip ir pagyveno, ji tapo viena iš jų.
-Štai! -Geras koncertas.
DuDu!
-Paruošt tinklą. -Tuojau.
Mes skęstam!
-Mėnulvėji! -Kapitonas skęsta su laivu.
Buvo malonu...
DuDu!
DuDu, sugrįžk. Tai aš, Džo.
Ramiai, DuDu, ramiai.
Grįžau paduoti tau štai ką.
Ramiai.
DuDu, paklausyk. Sugrįžk!
Už tai, jog ištaisei mūsų visų klaidas ir grąžinai mums sielą,
įteikiame tau, Tere, šį prizą.
Su džiaugsmu priimu šį ypatingą apdovanojimą,
kurio tikrai jaučiuosi nusipelniusi.
-Džo Gardneris? -Prizą teks grąžinti.
Ei.
Alio! Tavo vieta - ne čia.
DuDu, liaukis. Noriu tau kai ką pasakyt.
Liaukis. Ne.
DuDu!
Atsargiai!
Ramiau.
-Štai taip. -Nėra ko bijoti.
Nesijaudink. Nusiramink.
Nebėk. Prašau.
DuDu, sustok.
DuDu, aš klydau.
Prašau, paklausyk. Esi pasiruošusi gyvenimui, DuDu.
Aš - niekam tikusi. Ne.
Niekam. Neturiu kibirkšties.
DuDu!
Tu - nesąžininga. Priimi netikusius sprendimus.
Esi kvaila ir Žemėj neišgyvensi.
Esi baisi savanaudė. Visi nuo tavęs bėgs.
Gvėra.
Pasauliui reikia nuostabių žmonių,
o tu esi toli gražu ne nuostabi.
Tu nesurasi savo kibirkšties.
Atsilikėlė.
-Niekuo negaliu tau padėt. -DuDu!
Man trūksta tik kibirkšties.
Aš nieko nesugebu.
Tu nesurasi savo kibirkšties. Kokia prasmė?
Kibirkštis nėra gyvenimo tikslas. Tai - tiesiog gyvenimas.
Tai - laiko gaišimas.
Gavai ženklelį tik todėl, kad buvai manyje.
Todėl viską ir sugadini.
Nes neturi tikslo.
Ne.
Nėra prasmės.
Tu nerasi savo kibirkšties.
Nes tu neturi tikslo!
Aš - niekam tikusi. Niekam.
Niekam tikus. Man tereikia kibirkšties. Pasiduodu.
Pasiruošusi?
Gyventi.
Man baisu, Džo.
Aš - niekam tikus.
Juk neradau kibirkšties.
Radai.
Kibirkštis nėra tikslas.
Kibirkštis atsiras, kai būsi pasiruošusi gyventi.
Beje,
tu labai neblogai džiazuoji.
Bet, Džo,
tai reiškia jog tu...
Viskas gerai. Aš jau gyvenau.
Dabar - tavo eilė.
Eisiu su tavimi.
Žinai, kad negalima.
Žinau. Bet eisiu, kiek galėsiu.
Ei! Pažvelk!
Pone Gardneri?
Taip?
Turite minutėlę?
Visų Džerių vardu noriu jums padėkoti.
Už ką?
Paprastai mes įkvepiame kitus, Džo,
labai retai kas nors įkvepia mus.
Tikrai?
Tad mes nusprendėme suteikti jums dar vieną galimybę.
Tikiuosi, nuo šiol visada žiūrėsit po kojom.
O kaip Terė?
Su Tere susitarėme.
-Keista. -Tere, kas ten?
-Žiūrėk, greičiau. -Ką? Ką čia šneki?
A, nieko. Ką ten sakei?
O tu kažką sakei? Nepamenu.
Nesvarbu.
Ir?
Ačiū.
Tai ką ketinate daryti?
Ką žadate veikti gyvenime?
Nesu tikras.
Tačiau žinau,
kad mėgausiuosi kiekviena minute.
SIELA
Skiriama visiems mokytojams mūsų gyvenime
Subtitrus vertė: Akvilė Katilienė
Ei! Filmas baigėsi.
Eikit namo!