Dobrá, zkusíme něco jiného.
Od začátku. Připravit. Raz, dva, tři.
Raz, dva, tři, čtyři. Držte rytmus.
Dva, tři, čtyři.
Cis, lesní rohy.
Dva, tři... Já tě vidím, Calebe.
Rachel, teď ty.
Zapomněla jsem si saxík, pane G.
Jo tak, zapomněla si saxík. A teď ty, Connie.
Rozjeď to!
Výborně!
Tak moment. Co se jí smějete?
No tak se nechala unést. To je dobře.
Vzpomínám si, jak mě kdysi táta vzal do jazzového klubu,
ale já tam vůbec nechtěl. Ale byl tam jeden pán.
Hrál kvartové akordy
a potom v mol...
A pak přidal vnitřní hlasy a bylo to jako by se rozezpíval.
A přísahám, že to vypadalo,
jako by se nad pódiem vznášel.
Ten člověk se ztratil v hudbě. Byl v ní. A nás všechny vzal s sebou.
A já se chtěl naučit
hrát jako on.
Tehdy mi došlo,
že jsem se narodil, abych hrál.
Connie to chápe. Viď, Connie.
Je mi 12.
Hned budu zpět. Procvičujte stupnice.
Promiňte, že vyrušuji, pane Gardnere.
Mé uši jsou vám vděčné.
-Hej! -Kvůli tobě ne. Ty hraješ dobře.
Nehraje.
Co si přejete, paní ředitelko?
Chtěla jsem vám předat tu dobrou zprávu osobně.
Už tu nejste na vedlejšák. Jste učitel hudby na plný úvazek.
Jistota zaměstnání. Zdravotní pojištění. Sociální.
Páni. To je skvělé.
Vítejte do učitelského sboru, Joe. Navždycky.
Díky.
KREJČOVSTVÍ
Po všech těch letech byly moje modlitby vyslyšeny.
Plný úvazek.
Je z tebe zaměstnanec.
-Jo, mami, ale... -Vezmeš to, že?
Neboj, mami. Mám plán.
To máš vždycky.
Ale měl bys mít i záložní plán, kdyby tvůj plán ztroskotal.
Záložní plán se hodí vždycky.
Joey, dřeli jsme se, aby se ti dostalo vzdělání,
a ty jsi chlap ve středním věku, co si u mě pere trenýrky.
A chodí s dírou na kalhotách.
Jo, ale...
S touhle prací budeš moct ty svoje kšeftíky hodit za hlavu.
A Bůh ví, že učitele tenhle svět potřebuje.
A uvědom si,
že si z muzicírování konečně uděláš kariéru.
Takže jim řekneš ano, že?
Prosím, řekni ano.
Jo. Určitě.
Dobře.
Haló?
Dobrej den, pane G. Tady Kudrnáč Lamont. Lamont Baker.
Ahoj, Kudrnáči! Rád tě slyším.
Klidně mi už můžeš tykat, Kudrnáči. Už nejsem tvůj učitel.
Tak jo, pane Gardnere.
Nově hraju na bicí v kvartetu Dorothey Williamsový
a dneska večer začínáme šňůru vystoupením v Půltónu.
Dorothea Williamsová! Děláš si legraci? Blahopřeju!
Umřel bych štěstím, kdybych mohl hrát s Dorotheou Williamsovou.
Tak to máte šťastnej den.
PŮLTÓN
-Tak jste tu. -Ahoj, Kudrnáči.
Leon někam zmizel a my jsme v bryndě.
-Chápu. -Jsem rád, že jste přišel.
Můj kámoš Bishop říkal, že jste spolu hráli vloni v Brooklynu.
Prej jste byl skvělej.
Bylo to jen v kavárně.
Dorotheo.
Tohle je ten kocour, o kterým jsem ti říkal.
Můj učitel hudebky ze střední, pan Gardner.
Říkejte mi Joe, Dorotheo. Teda slečno Williamsová.
Je mi potěšením. Tohle je úžasný.
Joe je syn Raye Gardnera.
Takže už bereme i středoškolský učitele hudebky.
Pojďte, učitelskej. Nemáme celej den.
Co hrajeme?
Pardon. Nechal jsem se unést.
Joe Gardnere, kde jste se schovával?
Učil jsem hudebku na střední. Ale o víkendech...
Máte kvádro?
Sežeňte si kvádro, učitelskej. Prvotřídní.
Vraťte se večer. První show je v 9:00. Zkouška zvuku v 7:00.
Uvidíme, jak vám to půjde.
Jo!
Vidíš to, táto? Tak se mi to líbí!
Koukněte se nahoru. Víte, kdo tam bude? Joe Gardner!
Nebudeš věřit, co se stalo. Dostal jsem ten kšeft. Jo!
Já vím. Dorothea Williamsová! Věřil bys tomu?
Pane! Něco se vám stane!
Hlavně to neříkej mojí mámě. Ano?
Na třídu kašlu. Teď jsem jiná třída. Teď jsem třída Dorothey Williamsový.
Víš, jak to myslím?
Pardon!
Co to...?
Haló?
Kde to...?
Hej! Hej! Haló!
Brejden.
Jak se jmenuješ, hochu?
Jsem Joe. Joe Gardner. Tady vůbec nemám být.
Muselo to pro tebe být náhlé.
Třeba mně je 106 let.
Na tohle jsem čekala už dlouho.
-Na co? -Na Neznámo po.
Neznámo po?
Jako po životě?
-Jo. -A tamhleto je smrt?
Kam se hrabe můj sen o mroži.
Vzrůšo, že jo?
Ne, poslouchejte. Večer mám kšeft. Nemůžu umřít.
Obávám se, že na tvém názoru nezáleží.
Ale záleží. Neumřu v den, kdy jsem dostal šanci. Nemám čas.
Na tohle nemám čas. Jdu pryč.
Myslím, že zpátky bys chodit neměl.
Tohle se nesmí stát. Dnes nesmím umřít.
Můj život zrovna začal.
Co to bylo?
Ještě jsem neskončil. Musím zpátky.
Já nechci umřít!
Nemám hotovo! Utíkejte!
-Proč neutíkáte? -Těžko říct.
-Co je to s váma? -Těžko říct.
Kde mám kalhoty?
Nemám hotovo.
Můj ty bože.
S dovolením. Promiňte.
Pomoc! Ještě nemám hotovo. Musím zpět.
Můj ty bože.
Co?
Ale no tak, děti, nechte pana mentora na pokoji.
Pardon, nové duše. Sedmatřicítko, to stačí.
Podívejte se sem. Tiše, myšky.
Tiše, myšky.
Co jste zač?
Já jsem spojení všech kvantovaných polí ve vesmíru.
Zobrazené tak, aby ho váš mrzký mozek pochopil.
-Cože? -Říkají mi Hogo.
Hogo. Dobře.
Hele, my jsme v nebi?
Ne.
Tak na tom místě, co začíná na „p" a končí na „o"?
-Peklo. -Peklo. Peklo.
-Tiše, myšky. -Peklo.
Ztratit směr je tu snadné.
Toto není Neznámo po. Ale Neznámo před.
Neznámo před?
Teď tomu říkáme Přípravka. Změna značky.
Peklo.
Ne. Jste tady.
Takže jsem umřel?
Zatím ne.
Vaše tělo ještě drží.
Je to složité.
Zavedu vás zpět ke skupině.
Naskočte si, dušičky.
Vítejte v Přípravce.
Tohle se vám bude líbit.
-To je divný. -Co jako?
-Nesedí počty. -Jak prosím?
Jedna duše chybí. Nesedí to.
První zastávka je Pavilon vznětlivosti.
Vy čtyři. Šup dovnitř.
Vás pět bude roztržitých. A vy dvě? Proč by ne?
Počkat. Tady se tvoří jejich osobnost?
Ovšem. Myslel jste, že je mají lidé vrozené?
A jak se dostanou na Zemi?
Použijí Zemský portál.
Tedy až poté, co se jim dotvoří osobnost.
Haló? Haló?
Sbohem.
Počkat. Ne.
Ztrácíte se nám nějak často.
Nuže, mentoři. Najděte si každý svoje jméno...
-Ahoj, Hogo. Zatoulaný mentor. -...a pojďte dál.
Díky, Hogo.
Hele, já myslím, že sem nepatřím.
Rozumím. Mentorství není pro každého. Můžete to klidně vzdát.
Když o tom tak přemýšlím, tak by to mohlo být celkem fajn.
To ráda slyším. Hogo vás nasměruje.
Díky, Hogo. Běžte tamhle, co je Hogo.
Díky, Hogo.
To se tu všichni jmenují Hogo?
Hodně štěstí!
Hogo, máme problém.
Nazdárek, Fogo.
Nesedí počty.
O tom vážně pochybuji. Počty sedí už po staletí.
Každý den odejde do Neznáma po 151 000 duší.
To je 105,2 duší za minutu, Hogo.
1,75 duše za sekundu.
-A já je všechny počítám. -Jo. Já vím.
Mám za úkol tyhle věci kontrolovat, Hogo. Jsem počtář.
A my všichni víme, že odvádíš skvělou práci, že ano?
-Samozřejmě. -Z mého pohledu ano.
Podle mě ne.
Počítám pořád. Počítám i teď.
Co jsem začal mluvit, jsi mrkla pětkrát. Šestkrát.
Správně. Počty jsou tvoje práce. Tak co kdybys ten problém vyřešil?
-Možná vyřeším. -Výborně.
Nazdárek, Fogo.
Nedělej se, laskavě.
Tak jdem na to.
„A."
Vítejte, mentoři.
Já jsem Hogo. Poradce v Přípravce.
Sice si to nepamatujete, ale už jste u nás byli.
Ale tím se netrapte. Zapomenutí na trauma zrození
je jedním z velkých darů vesmíru.
Tady v Přípravce získávají nové duše jedinečné povahové rysy.
Já jsem sympatický skeptik. Bojácný, leč extravagantní.
Já jsem vznětlivá citlivka, nebezpečně zvídavé.
Já jsem manipulativní megalomanka a k tomu oportunistka.
S touhle si někdo užije. Ale to je problém pro Zemi.
Povšimněte si, že všem těmto duším něco chybí.
Copak patří sem?
Místním duším schází ,Jiskra
A proto jste tu vy.
Možná v nich jiskru zažehnete v Síni všeho,
ve které !ze najít inspiraci doslova vším, co Země nabízí.
Anebo dáte přednost Síni sebe,
plné okamžiků z vašich vlastních inspirativních životů.
A co je vlastně ta jiskra?
A tak vám všem přeji mnoho štěstí při hledání jisker.
Najít jiskru.
Velmi informativní.
A nyní moje oblíbená část programu:
přiřazování spřízněných duší mentorům.
Naše první mentorka je Maria Martinezová.
Mario, pojďte sem.
Maria byla odbornice na vzácné choroby na Mexické univerzitě.
Jsem vyléčený. Jsem zdráv!
Svěříme jí jednu z mých oblíbenkyň,
duši číslo 108 210 121 415.
Gratuluji! Můžete jít.
Náš další mentor je Bjorn T. Börgensson.
Doktor Börgensson je světoznámý dětský psycholog
a nedávný držitel Nobelovy ceny.
Vidím bolest, smrt, ničení.
-A co teď? -Hezkého motýlka.
Doktoru Börgenssonovi svěříme duši číslo 22.
A už je to tady zase. Omluvte mě.
Dvacetdvojko, okamžitě z té dimenze vylez.
Kolikrát vám to mám říkat? Na Zemi nechci.
-Přestaň se vzpouzet. -Nechci!
-Půjdeš na Zemi a budeš žít. -To určitě.
Dvacetdvojka je v Přípravce už dlouho.
A působili na ni významní mentoři. Gándhí, Abraham Lincoln a Matka Tereza.
-Tu jsem rozbrečela. -Neposlouchejte ji.
Hned mě pusť.
Jsme rádi, že vás tu máme, pane doktore.
Je nám ctí, že Dvacetdvojku připravíte pro Zemi zrovna vy.
Budete si přát, abyste nikdy neumřel.
To si přeje většina lidí.
Můžete jít. Nashle!
Kde to jsme?
Udělal velký pokrok. Můžete být hrdá. Krok za krokem.
Za celoživotní dílo udělujeme doktoru Börgenssonovi
toto čestné uznání...
Změnila se k lepšímu.
Rád bych poděkoval...
Hele, jsem si jistá, že váš život byl úžasnej a vy jste úžasnej,
ale uděláme to takhle.
Tiše tu postojíme,
pak se vrátíme. Řeknete, že jste to zkusil, já se vrátím k nežití
a vy odejdete do Neznáma po.
-Ne. -Říkejte si, co chcete.
Stejně se mnou nehnete.
Tisíce mentorů selhaly a teď mě nenávidí.
Matka Tereza...
Soucítím s každou duší.
Kromě tebe. Tebe nemám ráda.
-Koperník. -Svět se netočí kolem tebe!
-Muhammad Ali... -Jsi ta nejsilnější, ale otrava.
-Marie Antoinetta... -Tobě nepomůže nikdo. Nikdo!
Dík, ale nechci.
O Zemi vím už úplně všechno, a za tu námahu nestojí.
Jdi ty. Nechceš si vyplnit propustku?
Ale mně je tady nahoře dobře. Mám tu co dělat.
Vznáším se v mlze, luštím sudoku a jednou týdně
musím přijít do Přípravky.
Žádná sláva, ale vím, co čekat.
Hele, já... Můžu k tobě být upřímný?
Já nejsem Bjorn Borgenstein nebo jak se jmenuje. Nejsem ani mentor.
Nejste mentor?
Reverzní psychologie. Cvokař jste asi dobrej, doktore.
To na mě zkoušel už Carl Jung.
Mlč už! Moje podvědomí tě nenávidí!
Dá se tady ukázat i jiný život?
Počkat. Vy fakt nejste Bjorn Börgensson?
Takhle jsem žil.
Promiňte, ale co je tohle?
Sprej do úst? Laciná kolínská?
Kdo tuhle výstavku pořádá?
Vy.
Proboha. To je Cedricova rapová skupina. Ne!
Na to se nedívej. Podívej se sem.
Tati, já tam nechci. Jazz nemám rád.
Improvizační muzika černochů.
Silně přispívá k americké kultuře.
Měl bys jí dát šanci, Joey.
Tady to začalo.
V ten moment jsem propadl jazzu.
Poslouchej to.
Melodie dokáže uvolnit tvé pravé já.
A proto se ze mě stal jazzový muzikant.
Ale to nehledáme.
Počkat. Takhle si to nepamatuju.
Vrať se, až budeš něco mít.
-Je mi líto, Joe. -Je mi líto, Joe.
Hledáme někoho jiného.
Dva, tři, čtyři.
Můj život neměl smysl.
Ne, ne.
S tímhle se nesmířím.
Dej mi ten odznak. Vracím se do svýho těla.
Jo, jasně. Tady.
Dokud se z něj nestane propustka, nezbavím se ho.
A když ti pomůžu z něj propustku udělat?
Dáš mi ji pak?
Počkat...
To mě nikdy nenapadlo. Mohla bych život přeskočit.
Takže jo!
Ale ta věc se musí nejdřív změnit.
A to se mi nikdy nepodařilo.
Za mnou. Na jiskry jsem odborník.
Pro mě je to piano.
Vážně? Vůbec nic?
Není to jazzem, ale hudbou. Já hudbu nerada.
Hraje si na něco, co není.
Ale já takhle umřít nemůžu.
Kde je ta Síň všeho?
Hned jsem zpátky.
Neříkejte hop, dokud neskočíte.
Proč mluvíš jako dáma ve středních letech?
Nemluvím. Je to jen iluze.
Tohle místo je hypotetický.
Můžu mluvit takhle, když budu chtít.
Anebo takhle.
Dokonce i jako vy.
Život není fér. Já nechci umřít. Zavolejte někdo sanitbú. Bú.
Takhle mluvím, protože to leze na nervy.
Velmi účinné.
Nebojte, jsou v pořádku.
Tady duši zničit nejde. Od toho je život na Zemi.
Velmi vtipné.
Tak jo. Jsme tady.
Tohle je Síň všeho.
Jo!
Blahopřeji!
Kde chcete začít?
Pojď!
Croissanty, koláče. Třeba tě osloví pečení.
Jo! Ale proč zrovna to?
-Jen si čichni. -Nemůžu. Ani vy.
Cože?
Máš pravdu. Nemám čich. Nemáme ani chuť?
K tomu potřebujete tělo.
-Žádný čich ani chuť. -Ani hmat. Chápete?
Chápu. Jdem dál.
Není to vzrůšo?
Ten oheň je tak hezký.
Chci, aby se rozšířil.
Ne.
Ruce jsou těžký.
Nechceš být knihovnice? Jsou super.
Jo. Úžasný. Kdo by nechtěl dělat nevděčnou práci,
o kterou může kdykoli přijít, když seškrtají rozpočet?
Ale představa, že okřikuju lidi, se mi zamlouvá.
To očividně není...
Jo, to by šlo.
Pche.
A to bylo myslím všechno.
-Je mi líto. -Říkala jsi, že se budeš snažit.
Taky jo. Nelhala jsem. Jestli něco nejsem, tak lhářka.
Na rozdíl od Abrahama Lincolna.
Jste rád, že jste na penci?
Ovšem. Je to čest.
Ale Andrewa Jacksona dali na dvacku.
Jacksona?
Co k tomu říct? Země je nudná.
Ale co budeme dělat? Už nemáme čas.
Čas tu nehraje žádnou roli.
Čas vypršel. Díky za snahu, Bjorne. Nevyčítejte si to.
S Dvacetdvojkou to není snadné.
Necítím to, ale nesahej na mě.
A nyní vás pošleme do Neznáma po.
Počkat. Zapomněli jsme zkusit breakdance.
Jo! V tom se určitě najdu.
Trsání a dusání. Kolo mlýnský.
Usmiřování tancem.
Můžeme dostat minutu a vyzkoušet breakdance?
Prosím, Hogo. Dneska ti to sluší.
No dobrá. Takový elán jsem u Dvacetdvojky ještě neviděl.
Výborně, doktore Börgenssone.
Pryč.
Obyčejná krabice
Dovnitř.
Tudy.
Kam to vede?
Máte moc otázek. Co kdybyste na chvíli zmlknul?
-Proč tam jdeme? -Mám tam známýho.
Pomůže nám. Je jako vy.
Jako já? Jakože živý?
Počkat. Ty mi pomáháš?
Joe, jsem tady kdovíjak jak dlouho.
A nikdy jsem nenašla nic, co by mě lákalo žít.
A pak se objevíte vy. Váš život je smutný a ubohý.
A přesto na něm nesmírně lpíte. Proč? To musím vidět.
Dobrá. Tak jdem.
Kde to jsme?
Znáte to, když se do něčeho ponoříte
a máte pocit, že jste někde jinde? Jako byste se nechal unést?
-Jo. -Tak jste unesený sem.
Je to prostor mezi fyzičnem a duchovnem.
Tak počkat. Tady jsem byl. Dneska při konkurzu.
Tady se ocitají muzikanti, když se nechají unést.
Nejen muzikanti. Hele.
Ach Romeo, Romeo, proč jsi jen...
Nápověda!
Jejda.
Sledujte. Tomuhle družstvu zatápím už desetiletí.
A Knicks prohrávají další zápas.
No jo. Kde je ten tvůj známý?
Musím zpět kvůli tomu kšeftu.
-Obvykle bejvá tady. -Co to...?
Nakoupit. Nakoupit.
Co je to?
Nakoupit. Nakoupit.
Utečte!
Prodat, prodat!
Ahoj, kolegové astrální poutníci. Rád tě zase vidím, Dvacetdvojko.
Lunomile, jak je?
Jsem na pokraji šílenství.
Něco bych potřebovala.
Snažím se dostat zpátky do svýho těla. Pomůžete mi?
Od toho tu jsme. Jsme mystici bez hranic.
Naším posláním je pomáhat ztraceným duším ze Země.
Lunomil Hvězdoplavec k vašim službám.
To je Hvězdoň Zasněný, Snilka Hvězdná,
a to je Lunoplavka Hvězdomilná.
-To mi mají pomoct ti potrhlíci? -Uvidíte.
Pošleme tu ztracenou duši domů.
Nakoupit. Prodat. Nakoupit. Prodat.
Chudák malý.
Někteří lidé se nedokážou zbavit strachů a posedlostí,
což jim znemožňuje normálně žít.
A tohle je výsledek.
Nakoupit. Nakoupit. Prodat. Nakoupit.
Nakoupit?
Patrně další makléř.
Nyní se spojíte se svým pozemským tělem.
To jsem já.
Díky!
Jak to žiju svůj život?
Já žiju! Mám život! Osvoboďte se!
Je nádherný!
Vrátil se zpátky jen tak? Pro návrat do těla stačí udělat jen tohle?
Jejda, chlape!
Joe, vy jste mrtev?
Ne, ne. Ještě ne.
Můžete mi pomoct zpět?
Odpoutanou duši jsme ještě nikdy nevraceli.
Ale kdybychom našli ztenčení...
Jo! Všichni na palubu.
Zvedáme kotvy!
Jsou-li vaše duše tady, kde máte těla?
Na Zemi, samozřejmě.
Mé tělo je v transu na Palawanu.
Já hraju na Sarasvatí vínu v Tibetu.
Já jsem šamanka a léčitelka. Medituji v Kalifornii.
Budu hádat. Vy bubnujete, broukáte si a meditujete.
Ano. Něco takového.
Jsem v New Yorku na rohu Čtrnácté a Sedmé.
Jo, to je kousek od Tony Tony Tonios.
Přesně tak.
A co ty? Já myslel, že Zemi nesnášíš.
Mě žádný tělo netíží. Můžu si jít, kam chci.
Jsem nikdo, chápeš?
My mystici se zde scházíme každé úterý.
Jejich tolik. Smutné.
Ztracené duše se od těch unesených příliš neliší.
-Co? -Nechat se unést je příjemné,
ale když se z vášně stane posedlost, člověku to brání žít.
Musím to najít. Musím to najít.
I já byl nějakou dobu ztracená duše.
-Vážně? -Tetris.
A jsme tu. Budete zpátky cobydup.
Nemáte spojení se svým tělem,
takže se budete muset vžít zpět do svého okolí.
Zavřete oči. Dýchejte do své korunní čakry.
Je tohle všechno vážně nutné?
Jo!
Nemáte na palubě piano? S tím bych se soustředil.
Piana nevedeme. Soustřeďte se sám.
Představte si ticho.
Soustřeďte se na to, kde je vaše tělo.
Naslouchejte nápovědám.
To je ono. Jde vám to.
Nekoukat! Meditujte, jinak se spojení přeruší.
Zkuste po čichu a po hmatu zjistit, kde je vaše tělo.
Slyším monitor srdečního pulsu.
A cítím dezinfekci na ruce.
Jo! Jo! Prima!
Myslím, že cítím svoje nohy.
Cítím srst.
Našli jste jeho příbuzné?
Cítím srst.
-Slyšeli jste to? -Terapeutický kocour zabral.
Jsem blízko? Kdy můžu skočit?
Hele! Tamhle jsem!
Tamhle jsem.
Zrychluje se mu srdeční puls.
-Jdu pro doktorku. -Nikam nechoď, Mourku.
-Na co čekáme? -Neuspěchejte to.
-Není vhodná chvíle. -Ne, tohle je má chvíle.
Počkat! Já ne!
Dokázal jsem to! Jsem zpět!
Co to...?
Ne.
Ne. Ne.
Jsem v kocourovi?
Moment. Když jsem já tady, tak kdo...?
Co?
Ty jsi v mém těle!
-Vy jste v kocourovi? -To je mý tělo.
-Já jsem v těle? Ne! -Proč jsi v mém těle?
Nechci být kocour. Kočky nesnáším.
To je nechutný.
Ten Lunomil to celý popletl.
Paní doktorko, pomozte mi. To je moje tělo, ale...
Ne, oni mi nerozumějí. Myslí si, že jsi já. Řekni jim to ty.
Paní doktorko, máme problém.
Jsem nenarozená duše a chci zůstat v Přípravce.
Zdá se, že tamty prášky vůbec nezabraly.
Ne, ne. Vy to nechápete. Já nejsem pan Gardner.
Budou si myslet, že jsi blázen. Teda já.
Jak se to stalo?
Spadla jsem do vašeho těla, protože nemělo duši.
A proč jsem já v kocourovi?
To nevím!
Můžeme někomu zavolat, pane Gardnere? Příbuznému či příteli?
-Řekni ne. -Ne.
Víte, jaký je dnes den?
Nejhorší den mýho života. Tady být nechci. Zemi nesnáším.
Víte co? Necháme si vás tu na pozorování. Na chvíli.
A terapeutický kocour může k dalšímu pacientovi.
Dobrá. Tak ne.
Vysvětli jí to.
Tak jo. Paní doktorko, duše tohohle těla je v tomhle kocourovi.
Už mlč.
Takže chce zůstat poblíž.
Nechte si ho. A odpočiňte si. Pořádně. Ano?
Přijdu si pro Mourka za deset minut.
Za deset? Musíme zmizet.
Ani nápad. Já nikam nejdu!
Proč jsem v těle na týhle pekelný planetě?
A jsem kost a kůže? Cítím, jak na sebe sahám.
Hej! Soustřeď se. Poslouchej. Musíme odsud zmizet, než mě odnesou.
Než vás odnesou? Chcete mě opustit?
Nechci! Vždyť jsi v mém těle! Zvládneš chodit?
Já nevím! Z tělocviku jsem propadla nejmíň 436krát.
Ale zkusíš to?
Tak jo. Musíme najít Lunomila. On to napraví.
Jsem kocour. Tohle zmáknu.
Tak jo. Pojď. Jde ti to skvěle. Pokračuj.
Na minutku si tu odpočinu.
Ne, ne. Za minutku budou zpátky. Poběž.
Tak jo!
Zalez!
Tak jo, dobrý.
Teď stiskni tlačítko dolů.
Musíš... Ne. Opatrně. Těmi prsty se živím.
Nástup.
Co to Lunomil říkal? Na rohu Čtrnáctý a Sedmý.
Jo, to je v Chelsea. U parku na Jacksonově náměstí.
Přesně. Počkat. Jak to víš?
Máte to všechno v kebuli.
Tam mi nelez.
Klid. Nic moc tam není.
Jazz, jazz, samej jazz.
A nějaká Lisa. Kdo je to?
To nech bejt.
Je to na mě moc velkej fofr. Odfouknem si...
Musíme jít. Můžou tu být každou chvíli.
Neboj se, to nic. Jdi normálně dál.
Nezastavuj. Co blbneš? Jsi v New Yorku.
Nemůžeš zastavit uprostřed ulice. Běž.
Ne. Dvacetdvojko!
Dvacetdvojko. Ne. To ne! Dvacetdvojko!
Dvacetdvojko!
Dvacetdvojko. Já nevěděl, že mám drápky.
Omlouvám se ti. Ale musíme jít.
Ani nápad. Zůstanu tady, dokud to vaše blbý tělo nezdechne.
Což bude brzy, protože máte v žaludku zemětřesení.
Je to tu horší, než jsem si myslela. Je tu hluk, moc světla a...
Co to mám v nose?
To je vůně.
A jestli ti to voní, tak si představ, jak to asi chutná.
Zkus to.
To je dobrota!
Není to nejhorší.
Fajn. Sníš si to cestou. Jdeme.
Anebo si to sněz v klidu. Jasně.
Zvláštní. Už nemám takový vztek.
To je super. Jdem najít Lunomila?
Možná.
Říkám ti, že se tomu říká jí-ro.
Ale v New Yorku je to gyros. Je to z řečtiny.
Já se o to pohádala s Archimédem. Říkal, že je to...
-Jí-ro. -Jo-jo.
-Jí-ro. -Jíra.
-Jí-ro. -Sergio?
Jí-ro.
Občas mi chybí.
Roh Čtrnáctý a Sedmý.
To musí být on.
Lunomile, musíš mi pomoct.
Joe! Vrátil jste se do svého těla!
Ne, nevrátil.
Tohle je mý tělo.
Jste v kocourovi?
To je úžasné!
Hej, Lunatiku! Ta cedule se sama neroztočí.
Ale Marge. Koukni! Dostal jsem lidskou duši do kocoura.
No a co? A vy!
Můžu si dovolit platit jen jednoho potrhlíka. Zmizte!
Zpátky do práce!
Mé umění nikdo nechápe.
Lunomile, potřebuju se dostat odsud zpátky sem.
Tak to budeme muset provést starou dobrou transmigraci duší.
-Cože? -Vrátíme vaše duše tam,
kam patří. Je to báječný rituál,
plný zpěvu, tance, a jsou k němu třeba bonga.
Do sedmi musím být v Půltónu. Musíme to udělat hned.
Ne tak rychle.
Musíte počkat na další ztenčení hranice mezi Zemí a astrální rovinou.
A to nenastane, dokud Orcus nevstoupí do znamení Blíženců.
-A to bude kdy? -Podle vlády v půl sedmé.
-Potkáme se v Půltónu. -V půl sedmé? Vážně?
Seženu všechny propriety...
Říkala jsem, zmizte! Kšá!
Nashle v Půltónu v půl sedmé. O všechno se postarám.
A nevracejte se!
Je to tady samej Garcia.
Však ty tu někde budeš, dušičko. A já tě najdu.
Hele, tohle je poslední. Už takhle se nevejdu do kalhot.
Půl sedmé je pozdě. Moc pozdě.
Musíme se vrátit ke mně, vykoupat tě a...
Zavoláme si taxík. Mávni na něj.
Nahoru a mávni.
Tohle by byl problém, i kdybych nebyl v noční košili.
Běž! Ať nám neujede!
Není to učitelskej?
Salámová.
Viděla mě Dorothea Williamsová. Co teď? Bude mě mít za blázna.
Možná bys jí měla brnknout a říct, že jsme normální.
Jsem člověk sotva hoď ku, a i tak vím, že je to blbej nápad.
Musím se vrátit do svýho těla a večer to rozjet.
Jak to, že tady to smrdí, a tady ne?
To máš fuk. Obleč si ty kalhoty.
Jak jsem mohl chodit po městě bez kalhot?
Já tu ani být nechci.
Já tě tu taky nechci.
Chci se jen vrátit do svýho těla
a potom jít do klubu.
Co je to s váma?
Nevím. To to sluníčko. Je tak...
Můj mobil!
Zase se vám vrtí kapsa.
Kudrnáč! Ne, ne.
Hopla.
Dobrej, pane G. Tady Kudrnáč.
Snad jste v pořádku.
Dorotheu z vás chytil rap! a zavolala místo vás Roberta.
-Ten kšeft dostal on. Je mi líto. -Ne, ne.
Upřímně, to jen kvůli vašemu předmětu jsem chodil do školy.
Jsem vám zavázanej.
Takže mám plán.
Vymydlete se, vemte si nóbl kvádro a přijďte do klubu dřív.
Zkusím ji ještě přemluvit.
Ale musíte vypadat jak výhra v loterii.
Doufám, že se uvidíme. Nashłe.
Jo. Ten kšeft ještě není ztracený. Musíš mi pomoct. Mám kvádro.
-Musíš si ho vyzkoušet. -Ne, ne.
A pak si zastřihnu vlasy a...
Ne. Ani náhodou.
Dvacetdvojko!
Pane Gardnere?
To je Connie. Přišla na hodinu.
-Co mám dělat? -Já vás slyším.
Řekni jí, že dneska nemůžu.
Ahoj, Connie. Joe dneska nemůže.
-Ty jsi Joe! -Chci říct, já nemůžu.
Fajn. Jdem zkusit ten oblek.
Přišla jsem vám říct, že končím.
Co?
Na tohle nemáme čas. Kvádro je ve skříni.
Hudebka je jen ztráta času.
Ta holka má rozum.
Co to děláš?
Tady. Končím. Jazz nemá smysl.
-Jo, jazz vůbec nemá smysl. -Hej!
A chodit do školy je ztráta času.
Ovšem. Jak říkal můj mentor George Orwell:
„Státem placené vzdělání"
„je jen rachot klacku v kbelíku s pomyjemi."
Jo!
Cílem vládnoucí třídy je potlačit nesouhlas.
Je to starej známej fígl.
Co to vykládáš? Tohle ji vůbec nezajímá.
Tohle říkám už od třetí třídy.
Zdáš se mi velmi chytrá.
Jaký máš názor na pizzu?
-Chutná mi. -Mně taky!
Co to děláš?
Radši si pokecám s Connie.
Co? Hned se Vrať! Otevři ty...
Váš kocour chce asi ven.
Myslí si, že je vševědoucí.
Dvacetdvojko! Neopouštěj mě! Hned se Vrať!
Nebo ti rozdrápu gauč.
Počkat, to je můj gauč.
Máš všech pět pohromadě, Connie.
Přišla jsem to vrátit. Je to školní majetek.
Jasně.
Je vážně prima, že někdo chápe,
jak trapný to tady všechno je.
Dobře děláš. Skončit...
Včera jsem něco zkusila, pane G.
Poslechnete si to a pak mi řeknete, jestli mám skončit. Ano?
Dobře.
Páni. Ty hudbu miluješ.
Jo.
Takže bych si to možná měla rozmyslet?
Jo.
Nashle, pane G.
Nashle příští týden!
Dvacetdvojko!
Connie sem přišla skončit, ale neskončila.
Na to teď kašli. Poslouchej.
Chci to pochopit. Proč neskončila?
Protože hraní miluje.
Možná tvrdí, že všechno nenávidí, ale pozoun miluje.
V hraní na něj je dobrá. Možná je pozoun její jiskra.
Potřebuju ten kšeft dostat zpět. Musíš mi pomoct.
Dobře.
Vážně?
Pomůžu vám, ale chci zkusit pár věcí.
Protože něco možná nebude tak nudný jako Přípravka.
A jestli si něco dokáže zamilovat Connie, tak já možná taky.
-Bezva! -Takže čím začneme?
-Ta voda bolí! -To nic.
Otoč tím druhým kohoutkem.
Jo tak. To je lepší.
A nezlobil bych se, kdybys mě namazala krémem, až skončíš.
Umyla jsem vám zadek.
Pálí! Pálí!
Vás pět bude bázlivých.
A vás dvanáct bude sebestředných.
Do toho pavilonu bychom jich tolik posílat neměli.
Našel jsem ho!
Vidíte to? Kdo zjistil, že počty nesedí? Fogo.
Fogo válí.
-Výborně. -A kdo chybí?
Takže.
Jmenuje se Joe Gardner.
Zdá se, že je zpátky na Zemi.
-To je špatné. -To je mentor Dvacetdvojky.
Dobrá. Nehysterčete.
Fogo to má pod kontrolou. Vyřídím to.
-Jak? -Spustím se dolů a chytím ho.
Počty budou sedět cobydup.
A je to dobrý nápad?
Hele, to vy jste to zmastili. Já to odmastím.
Ale nesmí tě vidět.
Vůbec nikdo.
Žádný strach. Dam si bacha, aby mě nikdo neviděl.
Budu se plížit stíny jako ninja.
Prosím, udělej to rychle a tiše.
A taky rychle. A rovněž tiše.
Tohle dobře dopadne. Na tuty.
Starý dobrý hnědý oblek. Pořád mi dokonale padne.
Tady vzadu je trochu těsnej.
To povolí. Sedni si.
Jsem kocour.
-Udělám to. -Nezvládla jsi přivolat výtah.
Ani nápad. Jen se zastřihnu. Teď se nehýbej.
Je to jak motorová pilka.
-Nehýbej se. -Já se nehejbu. To vy.
-To ne. -To nic. Jsem v pořádku.
Ne, ne! Moje vlasy! Nejsou v pořádku. Tohle je katastrofa!
Musíme to napravit. Ihned.
-Tak jo. Jak? -Musíme za Dezem.
Fajn. Kdo je Dez?
Hej, Iane, proč máš tak vypelichanou šišku?
Sklapni. Víš, že jsem na to citlivej.
Dez je ten chlap vzadu. On to napraví.
Jak jsme se bavili o jiskrách, tak Dez se holičem narodil.
Nemůžu předstírat, že jsem vy, před všema vašima kámošema.
Já se bavím jen s Dezem. Obvykle o jazzu,
ale tentokrát si jen sedni, nech se ostříhat a běž.
Čau, Joe. Co tu děláš ve všední den?
Nezavolal sis předem. Budeš čekat.
Toho jsem se bál. Tak se posaď.
Bože můj. Musíš počkat, synku. Tohle je krizovka.
Co? To není fér, Dezi.
Klidně tě může ostříhat Harold. Jeho křeslo je volný.
Ne. Rád počkám.
Joe, sednout. A hned.
Mám se ptát, jak se to stalo?
-Může za to ten kocour. -Nemluv jak blázen.
Chci říct,
že mě rozhodilo, že mám kšeft s Dorotheou Williamsovou.
S Dorotheou Williamsovou? To je velký. Gratuluju!
Joe žádnej kšeft nemá, Dezi. Jen si honí triko.
-Kecal. -Ignoruj ho. A teď ti to spravíme.
Toho kocoura si necháš na klíně?
Nebude to vadit?
Jak je libo. Ty jsi tu šéf.
-Já? -Když jsi v křesle, tak jo.
Takže můžu dostat lízátko?
PRO DĚTI
Jasně, Joe.
Super.
V tom křesle se mi líbí.
Hej, soustřeď se na věc.
-Motorová pilka. -Koukej se uklidnit.
Hele, já zvládnu ledasco,
ale jestli se ten kocour nezklidní, tak bude muset ven.
Tak co bude, číčo?
Mňau.
Někdy změna prospěje. Už dlouho máš furt stejnej styl.
Víš, Dezi, stovky let jsem neměl žádnej styl.
To je svatá pravda.
Ale pak se můj život změnil.
Jo? Co se stalo?
Moje bytí byl teoretickej konstrukt na hypotetickým přestupu
mezi životem a smrtí.
Moje řeč.
A u mentora číslo 266
jsem se musel ptát, o čem to všechno je.
Vážně stojí za to, pro život umřít?
Víš, jak to myslím?
Nikdy bych neřekl, že máš takový vzdělání, Joe.
Myslel jsem, žes studoval muziku.
A ještě něco. Prej se rodíme, abychom něco udělali.
Ale jak máte zjistit co?
Co když si vyberete špatně? Nebo něco, co má dělat někdo jinej?
-Pak jste v koncích. -To znám.
Já chci taky jedno.
Neřek bych, že jsem v koncích, ale holič jsem bejt nikdy nechtěl.
Ale ty ses holičem narodil, no ne?
Chtěl jsem bejt veterinář.
A proč ses jím nestal?
Po vojně jsem to plánoval.
Ale moje dcerka onemocněla.
A škola pro holiče je mnohem levnější než veterina.
Tak to je zlý. Skončil jsi jako holič a jsi nešťastnej.
Tak to zpomal, Joe. Jsem šťastnej jak blecha.
Ne každej může jako Charles Drew vynalézat krevní transfuzi.
Nebo jako já hrát s Dorotheou Williamsovou na piano.
Já vím.
Moc si nefandi. V kapele může hrát každej.
Paula si nevšímej.
Lidi jako on ostatní ponižujou, jen aby se sami cítili líp.
Jasně, chápu.
Kritizuje mě, jen aby přebil bolest svejch nenaplněnejch snů.
To zabolelo, Joe.
Zajímalo by mě, proč ti v tom křesle všechno vyklopím, Dezi.
To je kouzlo křesla. Proto miluju svou práci.
Setkávám se se zajímavejma lidma, můžu je potěšit a udělat z nich fešáky.
Páni! Šibe mi, nebo vypadám mladší?
Možná jsem nevynalezl ty transfuze, ale životy zachraňuj...
To s tím kocourem jsem moc nepobral,
ale bylo prima pokecat o něčem jiným než o jazzu, Joe.
Proč jsme vlastně nikdy nemluvili o tvým životě?
Neptal ses. Ale jsem rád, že se to změnilo.
-Sluší ti to. -Hodně štěstí večer.
Vzala jsem si pár lízátek na cestu.
Dr. Charma, prosím volat 3162.
Julia Childová se proslavila až ve 49.
Hej, Paule. Dej si lízátko.
Jo, díky. Díky, kámo.
Tady jsi.
Nezlobíš se na mě, že ne?
Jsme kámoši. Jen si ze sebe utahujeme.
Tak jo. Měj se, Paule.
Fogo tě už čeká.
Mám tě.
Myslels, že obelstíš vesmír? Tak to ses pletl!
Já jsem počtář a mám za úkol tě přivést...
Ty nejsi Joe Gardner.
Moje chyba. Hned tě zase navlečeme do masa.
A je to. Jsi živ a zdráv.
A jéje. Hele, hochu...
Tenhle drobnej incident může klidně zůstat mezi náma.
Chybka se vloudí. Tvůj čas ještě nepřišel.
Pokud ovšem začneš jíst zdravě. Nemám recht?
Ale vážně, začni jíst zdravě.
Tohle se ti náhodou povedlo.
Tys věděla, jak na Paula?
Nevěděla. Nechala jsem mluvit své já.
Jako vy s tím vaším jazzem. Jazzovala jsem.
Za prvé, nic jako „jazzování" není.
A za druhé, muzika a život mají jiná pravidla.
Prej si mám jeden vzít.
Ne... Nebo jo. Dobrá. Fajn.
„Odvezu -přivezu." Beru jich víc, kdyby toho bylo víc.
A teď zpátky k plánu.
Půjdeme do Půltónu a počkáme na Lunomila.
Jsou čtyři odpoledne.
Používat nohy ses naučila prvotřídně.
Nechceš zkusit běh?
Hej! Já hraju! Jazzuju.
Už toho jazzování nech.
Musíme někde být, takže...
-To lechtá. -Co zas blbneš?
Hopla. Jdu pro něj.
Můžeš si pospíšit?
Tak jo.
Měl jste pravdu. Ty kalhoty povolujou.
Ne, ne. Ať nikdo nevidí tvůj zadek.
-Je to váš zadek. -To máš fuk.
Sundej si sako. Uvaž si ho kolem pasu.
Honem! Zakryj ten zadek.
Co budeme dělat?
Takhle narychlo krejčího neseženu.
Ale ne. Budeme muset k mámě.
-Tak jo. -Ne, ty to nechápeš.
Máma o tom kšeftu neví. A bude proti.
-Tak jo. -Jinou možnost nemáme.
-Tak jo. -Jen ona to umí spravit.
-Tak jo. -Přestaň říkat „tak jo"!
Musíme metrem přes město. Pojď.
Tak jo... Chápu.
Moje máma o tom kšeftu nic neví a musí to tak zůstat.
Protože vás má za budižkničemu.
-Co? -Já to neřekla. To vy. Tady.
Moje máma má o úspěchu vlastní představu.
Profesionální muzikanti do ní nepatří.
Takže mi ten oblek musí spravit kvůli školnímu koncertu.
Nechci jí lhát, ale vědět to nemusí.
Vždycky, když mám svoje sny na dosah,
tak se něco pokazí. Chápeš?
Je dobrej.
Hudbu jsem už slyšela, ale takhle jsem se u ní nikdy necítila.
Jasně že teď miluješ hudbu. Jsi ve mně. Jdem.
Tak pojď.
Dávejte pozor!
Promiňte.
Tím se netrap. To je metro. Na některý lidi má vliv.
-Jakej? -Ubíjí je.
Páchne. Je tu vedro. Narváno.
Každej den to samý. Den za dnem.
Ale až večer vylezu na pódium, všechny mý problémy zmizí.
Budu zbrusu novej Joe Gardner.
Kdes to vzala?
Pod sedačkou. Věřil byste tomu? Je zpola plný.
Pamatuj, že ten oblek potřebuju spravit na školní koncert. Jasný?
-Joey! Chlapče, to je novina. -Jsem na tebe tak pyšná.
A safra. Už to ví.
Tvoje máma je vzadu.
-Musíš jít za ní. -Já nechci.
Ale musíš. Musí nám spravit ten oblek.
Nezapomněls na něco, Joey?
-Na co? -Líbni ji.
Dávám vždycky Melbě pusu.
Udělej to.
Ne, ne! Na pusu ne!
-Joey! Co to do tebe vjelo? -Nech ho být.
Jsi na zajíčky. Já to věděla.
Můžeš mi dát další, až půjdeš zpátky, Joey.
Koukám, že honba za kšeftíky skončila, co?
Doufám, že ten kocour není dárek na usmířenou.
Pojď. Honem.
Řekni, žes ho zachránila.
Ne. Je můj. Zachránil jsem ho.
Škoda, že nezachrání tvoji kariéru.
Požádej ji, jestli by mi nemohla spravit oblek.
Mami, mohla bys opravit tohle?
Tohle vidět nepotřebuju.
Já vím. Ostuda, že jo?
Spravíš mi to?
-Ne. -Proč?
Jak dlouho to budeš ještě dělat, Joey?
Řekneš mi, že vezmeš práci na plný úvazek...
A je to tu.
...a místo toho jsi prý vzal další kšeft.
-Řekni jí, že tohle je něco jiného. -Tohle je jiný!
Platí ten kšeft sociální? A zdravotní?
Ne? Pak je stejný jako ty předchozí.
Jako bys mi už ani neříkal pravdu.
Fajn, někde si koupíme jiný oblek.
Máma nikdy nechápala, co chci v životě dokázat.
Fajn, někde si koupíme jiný oblek.
Máma nikdy nechápala, co chci v životě dokázat.
-Dvacetdvojko! -Co jsi to řekl?
Můžu utéct, tak jako to děláte vy?
Ne. Tentokrát ne. Opakuj po mně.
Mami, vím, žes to se mnou měla těžký,
ale jak říkáš.
Už ti nemůžu říkat pravdu.
Protože ať udělám, co udělám, tobě se nezavděčím.
Já vím, jak moc miluješ muziku.
Tak proč jsi nejšťastnější, tedy kromě kostela, když nehraju?
Konečně ulovím kšeft svýho života, a ty se zlobíš.
Ty nevíš, jak těžký život muzikanta vedl tvůj otec.
Nechci, aby ses musel protloukat jak on.
Takže táta směl jít za svým snem, a já ne?
Tvůj táta měl mě.
Naše účty většinou platilo tohle krejčovství.
A až tu nebudu, kdo bude platit ty tvé?
Muzika je pro mě vším.
Od ranního probuzení do večera, kdy usínám.
Snů se nenajíš, Joey.
Pak jíst nechci.
Tady nejde o mou kariéru, mami.
Jde o smysl mýho života. A já vím, že táta to cítil stejně.
Jen se bojím, že kdybych dneska umřel,
tak by byl můj život zbytečný.
Joey.
Zkusme tomu jít naproti.
To je kvádro mýho táty.
Lulu. Melbo. Přineste si ty lepší nůžky. Máme práci.
Páni. Je vážně příjemný.
Vypadáš úžasně.
-Padne ti bezvadně. -To se mi povedlo.
Tomu říkám fajnový vlněný oblek.
-Můžu si zkusit tohle? -Samozřejmě.
Je to fešák.
Díky, mami.
Ray by na tebe byl hrdý, chlapče.
Tak jako jsem vždycky byla já.
Slyšel jsi mě, že? Ten oblek je vlna, ne polyester.
Takže si toho kocoura už za krk nedávej.
-Rozkaz! -Pěkně jsme ho zúžili.
Díky, mami.
To bylo úžasný. Víš, jaký to bylo? Jako jazz.
Jo, jazzoval jste.
No jo, jazzoval.
Říkám vám, Joe. Měl byste zase zavolat Lise.
Teď nemám na vztahy čas, Dvacetdvojko.
Máte moc napilno? Chcete čekat, až umřete podruhý?
Super, super.
Nemůžu uvěřit, že mi radí nenarozená duše.
Mohlo by bejt hůř.
Tamhle to je.
Stihli jsme to. Ono to vyjde.
Já zírám, jak mi to sekne.
To kvádro, ten střih. Jsem fešák.
-Trochu se mi natoč. -Takhle?
-Vypni ramena, a... -Páni, kdo to je?
-A z téhle strany. Kdo je tam? -To je ono.
-Zase já. -Máme to v kapse.
Že jo?
Já jsem snad ve snu. Nemůžu tomu uvěřit.
Půltón.
On chtěl, ať tu večeři zaplatíš?
Jo...
Jsi připravená?
Na návrat. Určitě se těšíš, až zmizíš z týhle smradlavý planety.
A co vůbec říkáš na Zemi?
Vždycky mi přišla trapná.
Ale podívejte, co jsem tu našla.
Vaše máma ušila váš oblek touhle nití.
Když jsem byla nervní, Dez mi dal tohle.
V metru se na mě obořil nějakej chlap. Měla jsem strach.
Ale i to se mi vlastně líbilo.
Pravda je, že jsem se vždycky bála, že jsem nějaká vadná. Chápete?
Že nejsem pro život dost dobrá.
Ale pak jste mi řekl o smyslu života a vášni...
Možná je mou jiskrou civění do nebe. Nebo chůze. Ta mi fakt jde.
To nejsou smysly života. To je obyčejný žití.
Ale až se vrátíš do Přípravky,
můžeš to znovu zkusit.
Ne. Byla jsem v Přípravce tisíce let,
a nikdy jsem nebyla tak blízko.
Joe! Kdo se těší domů?
Lunomil.
-Hvězdy jsou téměř na svém místě. -Bezva.
Ve svém těle budete raz dva.
Ne. Musím ji najít na Zemi. Tohle je má jediná šance, jak najít svou jiskru.
Všechno tohle se ti líbí jen proto, že jsi v mém těle.
Svoji vlastní vášeň si najdeš zpátky v Přípravce.
Teď už pojď. Potřebuju svý tělo. A hned!
Ne.
Jsem šéf v křesle!
-Dvacetdvojko! -Nechte mě být!
Snažím se najít smysl svýho života.
Dvacetdvojko, hned se Vrať!
Dvacetdvojko!
Mourku.
Tady jsou.
Okamžitě se Vrať!
Ukradlas mi tělo!
Nadešel tvůj čas, Joe Gardnere.
Na to zapomeň.
Mám tě!
Ne, ne.
Ne! Ne.
Měl jsem hrát s Dorotheou Williamsovou!
A já skoro objevila svou jiskru!
Mně se měl změnit život.
Dal jste slib, ale nedal jste mi ani pět minut.
-O všechno jsem kvůli tobě přišel. -Joe!
Podváděl jsi.
Našel jsem ho.
-Joe Gardner. -Jste zpět.
Fogo, tys je našel.
Děkovat mi nemusíte.
Je hezké mít všechno zase v pořádku.
Dvacetdvojka získala propustku?
-Propáníčka! To je úžasné! -Máš propustku na Zemi!
-Já věděla, že to dokážeš. -To je k nevíře.
Ale co vyplnilo to prázdné místo?
Já ti řeknu, co ho vyplnilo. Já.
To moje jiskra způsobila změnu.
Má propustku, protože žila v mým těle.
-Já jsem... -Jdeme, pane Gardnere.
Joe, měl byste doprovodit Dvacetdvojku k portálu na Zemi.
Abyste se mohli rozloučit.
Ovšem. Je to standardní postup.
Tak moment. Já musím srovnat počty.
Fogo, odvedl jsi super práci. Ale teď je svěř zas nám.
Byls úžasný.
Děkuji.
Fogo válí.
Tak běžte, vy dva.
Nevíte to.
Nemůžete vědět, proč k té změně došlo.
Jdi ty. Zamysli se.
Než ses do mě vtělila, jsi nesnášela hudbu.
Nesnášela jsi kde co, než ses stala mnou.
Užij si to tam.
Musím se zeptat, jak se vám to povedlo.
Že získala propustku?
Víte, předvedl jsem jí, jaký to je, být v mojí kůži.
No, vyšlo to.
Jo.
Nu, možná byste měl už jít do Neznáma po.
Pořád nevíme, co je smyslem jejího života.
-Co prosím? -Její jiskrou.
Jejím smyslem. Je to hudba? Biologie? Chůze?
Smysl života neurčujeme. Jak jste na to přišel?
Třeba já mám piano. Pro to jsem se narodil. To je moje jiskra.
Jiskra není smyslem života.
Vy mentoři a ty vaše vášně.
Ty vaše smysly života. Jak přízemní.
Ne, to...
Je to hudba. Moje jiskra je muzika.
Vím, že to tak je.
Jsem k ničemu.
Nemám smysl života.
Žádnej smysl.
-Pane G? -Kudrnáči, jsem tady. A připraven.
Jdete pozdě.
-Promluvím s Dorotheou. -Ne, ne. To neskousne.
Ti rapeři hrajou... Kdo sem pustil toho blázna?
Musíte mi dát další šanci.
Je to moje kapela. Já rozhoduju, kdo v ní hraje.
A když se nerozhodnete pro mě, uděláte největší chybu svojí kariéry.
Vážně? A proč jako?
Smyslem mýho života na týhle planetě je hrát.
Pro to jsem se narodil. A nic mě nezastaví.
Vy jste ale arogantní.
Asi jste pravej jazzovej hráč.
Řekni Robertovi, že má padáka. Prozatím.
Pěkný kvádro.
Připrav se, Joe Gardnere. Tvůj život začíná.
Vítejte do kvarteta, učitelskej.
To je můj Joey!
-To byla show! -To poslední sólo ale bylo!
Bylo to úžasný!
Ale ten most už hrát nebudu.
-Nashle, pane G. -Gratuluju.
-Byl jsi skvělej. Máme tě rády. -Jsem na tebe hrdá.
Musíme do postele. Jsme staré.
Hraješ stokrát, a jen jednou je to bomba.
Takový to často nebejvá.
Jo.
No a co bude dál?
Sejdem se zase zítra a odehrajem to znovu.
Něco špatně, učitelskej?
Na tenhle den jsem čekal celý svůj život.
Čekal jsem, že to bude jiný.
Znáte tu historku o rybce?
Připlave ke starší rybce a říká:
„Chtěla bych vidět to, čemu se říká oceán."
„Oceán?" ptá se ta starší. „Vždyť v oceánu právě jsi."
„Tohle?" řekne ta mladší. „Tohle je voda."
„Ale já chci oceán."
Nashle zítra.
-Co je, chlape? -Pardon.
Možná je mou jiskrou civění do nebe. Nebo chůze. Ta mi fakt jde.
To nejsou smysly života. To je obyčejný žití.
Joe?
Joe!
Dobré nebe, člověče! Co tady děláte?
Lunomile. Zvoral jsem to. Musím najít Dvacetdvojku.
Obávám se, že je z ní ztracená duše.
-Cože? -Vysvětlím cestou.
Když jste se nevrátili do Půltónu,
řekl jsem si, že se něco stalo.
Vrátil jsem se sem. A pak jsem ji zmerčil.
Ztracené duše jsou posedlé něčím, co jim brání žít.
Ale protože Dvacetdvojka už vlastně žila, stala se jednou z nich.
-Tam! -Máte oko!
Dvacetdvojko!
-Připravit síť. -Jdu na to.
Táhne nás ke dnu!
-Lunomile! -Kapitán svou loď neopouští.
Bylo mi ctí.
Dvacetdvojko!
Vrať se! To jsem já, Joe!
Klid, Dvacetdvojko.
Chci ti jen vrátit tohle.
Klid.
Dvacetdvojko, poslouchej. Vrať se!
Za napravení našich lehkomyslných chyb a srovnání počtů
ti udělujeme, Fogo, tuto cenu. Jak jsi žádal.
S radostí přijímám tuto cenu, již jsem si vyžádal,
a kterou si plně zasloužím.
-Joe Gardner? -Tohle si vezmu zpět.
Hej.
Hej, ty nová. Tady nemáš co dělat!
Stůj. Musím ti něco říct!
Přestaň. Ne.
Dvacetdvojko!
Pozor!
Uklidni se.
-Jen klid. -Není třeba se bát.
Neboj se. Jenom klid.
Přestaň utíkat. Prosím.
Dvacetdvojko, stůj.
Mýlil jsem se.
Prosím, vyslyšíš mě? Jsi připravena žít.
Nejsem dost dobrá. Nemám smysl.
Potřebuji vyplnit to prázdný místo.
Dvacetdvojko!
Jsi falešná. Děláš samá špatná rozhodnutí.
Nejsi moudrá a nikam to nedotáhneš.
Jsi sobecká. Nikdo s tebou nebude chtít být.
Nulo.
Svět potřebuje významné lidi,
a ty jsi ta nejbezvýznamnější duše, jakou znám.
Svou jiskru nikdy nenajdeš.
Jsi hloupá!
-Nemůžu ti pomoct. -Dvacetdvojko!
Potřebuji vyplnit to prázdný místo.
Nejsem dost dobrá.
Svou jiskru nikdy nenajdeš. Nemá to cenu.
To není smysl života, ty hloupá. To je jen obyčejný žití.
Jen s tebou ztrácím čas.
Propustku jsi dostala jen proto, žes byla v mým těle.
Proto všechno pokazíš.
Protože tvýmu životu chybí smysl.
Ne, ne.
Nemá to cenu.
Svou jiskru nikdy nenajdeš.
Protože tvůj život nemá smysl!
Nejsem dost dobrá. Ne.
A nic. Potřebuju vyplnit to prázdný místo. Vzdávám to.
Jsi připravená?
Začít Žít.
Mám strach, Joe.
Nejsem dost dobrá.
A nikdy jsem nenašla svou jiskru.
Ale našla.
Tvá jiskra není smyslem života.
Prázdné místo se vyplní, jakmile jsi připravená žít.
A pravda je,
že v jazzování jsi skvělá.
Ale Joe,
takhle už nebudete...
To nevadí. Já už jsem žil.
Teď jsi na řadě ty.
Půjdu s tebou.
Víte, že to nejde.
Vím. Ale půjdu, co to půjde.
Hej! Koukej se!
Páni!
Pane Gardnere?
Ano?
Měl byste chvilku?
Chci vám jménem všech Hogo poděkovat.
Za co?
Naším úkolem je inspirovat.
Ale jen zřídkakdy někdo inspiruje nás.
Vážně?
A tak jsme se rozhodli dát vám druhou šanci.
Snad si ode dneška budete dávat pozor, kam šlapete.
Ale co Fogo?
S Fogo je to zařízené.
-To je divný. -Fogo, co je to tamhle?
-Hned se tam koukni. -Co? O čem to mluvíš?
O ničem. Cože to?
Mluvil tu někdo? Nevzpomínám si.
To máš fuk.
Nuže?
Díky.
Co budete dělat?
Jak strávíte svůj život?
To ještě nevím.
Ale jedno vím jistě.
Užiju si každou jeho minutu.
DUŠE
Věnováno všem mentorům v našich životech
Překlad: Vojtěch Kostiha
Hej! Biják skončil.
Alou domů!