Atsimerk.
Tai čia gimsta mūsų stebuklai?
Aha.
Šioje žvakėje - mūsų šeimos stebuklas.
Kaip mums atiteko šis stebuklas?
Labai seniai,
kai gimė trys mano kūdikiai,
mudu su tavo seneliu Pedro buvome priversti palikti namus.
Ir nors daug kas keliavo kartu,
tikėdamiesi surasti naujus namus,
susidūrėme su pavojais
ir praradome senelį.
Bet pačią sunkiausią akimirką
mums nutiko stebuklas.
Žvakės liepsna tapo amžina.
Ir suteikė mums prieglobstį.
Stebuklingą vietą.
Enkanto.
Stebuklas vis augo.
Ir mūsų namas,
mūsų casita
priglaudė mus.
Kai mano vaikučiai paaugo,
stebuklas padovanojo kiekvienam stebuklingą dovaną, kuri padėtų mums.
O kai paaugo jų vaikai...
Jie taip pat buvo apdovanoti.
Teisingai!
O visos mūsų šeimos dovanos
pavertė mūsų namus rojumi.
Šįvakar ši žvakė tau padovanos tavąją dovaną, mieloji.
Stiprink mūsų bendruomenę, stiprink mūsų namus.
Šeima didžiuosis tavimi.
Šeima didžiuosis manimi.
Taip, taip, casita, jau einam!
Kaip manai, kokia bus mano dovana?
Tu pati esi tikras stebuklas, Mirabele Madrigal.
Nesvarbu, kokia dovana tavęs lauks,
ji bus tokia pat ypatinga, kaip tu.
Šeima didžiuosis manimi.
Labas rytas, seneli!
Ei! Kada įteiks stebuklingą dovaną?
Mano pusbrolio ceremonija bus šįvakar.
Kokia jo dovana?
Sužinosim!
Kokia tavo dovana?
Kam įdomu?
Mums!
Na, "mums", negaliu kalbėti tik apie save. Esu tik viena iš Madrigalų.
O kas tie visi nuostabieji Madrigalai?
Jūs nepaliksit manęs ramybėje?
Casita, padėk man.
Stalčiai!
Grindys!
Durys!
Eime!
Čia - mūsų namai Jau ne vieną šimtą metų
Čia skamba muzika Ir išskirtinis ritmas
Tai - mano šeimos Tobulas žvaigždynas
Šitiek žvaigždžių Ir visos spindi
Bet būkim atviri Senelė viską valdo
Ji mus pasikvietė čia Prieš daugel metų
Kasmet mūsų šeimos galia Tik auga
Tiek visko daug Turit žinot
Sveiki atvykę Pas Madrigalus
Madrigalų šeimos namai
Mes jau pakeliui
Čia visi fantastiški Ir stebuklingi
Esu Madrigalų šeimos dalis
-Vaje! Ten - jos! -Kas tos dovanos?
-Tikrai neprisiminsiu visų dovanų! -Bet aš nežinau, kas yra kas.
Gerai jau, nusiraminkit!
-Fiziškai neįmanoma nusiraminti! -Papasakok mums!
-Kokios tavo galios? -Pasakyk, ką visi gali padaryti!
Todėl ir negalima vaikams gerti kavos.
Mano teta Pepa Jos nuotaika - tai oras
Kai ji nelaiminga Aplinkui sninga
Mano dėdė Brunas
Apie Bruną nekalbam!
Sako, kad jis pamatė ateitį Ir dingo
O čia mano mama Džiuljeta Ir jos paslaptis ta
Kad išgydyt ji visas ligas gali Savo sriuba
Jos receptai - tikri vaistai
Jei žado netekot Pagalvokit, kokie mano jausmai
Mama!
Sveiki atvykę pas Madrigalus
Madrigalų namai
Praleiskit!
Skamba fantastiškai Ir magiškai
Bet priklausau aš Madrigalų šeimai
-Du vaikinai pamilo Madrigalų šeimą -Madrigalų šeimą
-Dabar jie priklauso Madrigalų šeimai -Madrigalų šeimai
Matot, taip, dėdė Feliksas vedė Pepą O mano tėtis vedė Džiuljetą
-Taip senelė tapo Madrigal -Senelė Madrigal
Eime Eime
Prisiekiam, visuomet Padėsim artimiesiems
Ir užsitarnausim stebuklo Kuris kažkaip mus surado
Miestas plečiasi Pasaulis sukasi
Bet darbas ir atsidavimas Stebuklą sukurs
Ir kiekviena nauja karta Stebuklą sukurs
Palaukit, kuri čia sesuo, o kuri - pusseserė?
Kiek daug žmonių!
Kaip nesusipainioji?
Gerai jau, gerai.
Šitiek vaikų namuose Triukšmo daug
Žinot, kodėl? Nes visi anūkai - krūvoj!
Anūkų susitikimas
Pusseserė Doloresa Net skruzdėlę išgirs
Kamilas formą pakeis Antonijus šiandien dovanos sulauks
-Mano vyresnės sesės Izabela ir Luiza -Izabela ir Luiza
Viena stipri, kita - grakšti Kiekviena tobula savaip
-Izabela -Gėlę išaugina, ir visi pašėlsta
Izabela
Ji - auksinis vaikas
Luiza, Luiza
O Luiza - be galo stipri
Grožis ir jėga niekad nepakenks
-Pasiruoškim! -Ateinu, senele!
Štai kaip gyvena Madrigalų šeima
Dabar pažįstat Madrigalų šeimą
Kur visi žmonės - fantastiški Ir stebuklingi
Štai kokie mes Madrigalų šeimoje Adiós
Bet kokia tavo dovana?
Na, man jau metas Madrigalų gyvenimas laukia
Bet dabar viską žinot Apie Madrigalų šeimą
Nenorėjau autobiografijos
Tik supažindinau su Madrigalų šeima Eime
-O kaip Mirabelė? -Ji prasideda nuo senelės
O teta Pepa Orus reguliuoja
O Mirabelė?
Mano mamos Džiuljetos pyragas Tau padės pasijusti geriau
-O Mirabelė? -Mano tėtis Augustinas
Labai nerangus Bet geras žmogus
O Mirabelė?
Sakėt, nori žinot, ką veikia kiti Turiu seserų ir pusseserių
Mirabelė
Mano pusbrolis Kamilas neatstos Kol neprivers nusišypsot
Mano pusseserė Doloresa girdės Jei kas už 100 km pabezdės
Žiūrėkit Ponas Marianas
Ei, gali vesti mano seserį, jei nori
Tarp mūsų kalbant Ji tikra primadona
Per daug išplepėjau Ačiū, bet man jau tikrai metas
-Mano šeima - nuostabi -Mirabelė
-Ir aš tai šeimai priklausau -Mirabelė
Na
Mirabele!
Ką darai?
Jie paprašė papasakoti apie šeimą...
Ji jau ruošėsi pasakyti, kokia yra jos dovana!
Mirabelė negavo dovanos.
Negavai dovanos?
Mirabele! Siuntinys!
Ypatingas, kad jau esi vienintelė Madrigalų šeimoje, neturinti dovanos.
Pavadinau "Neypatingas ypatingasis", kad jau neturi dovanos.
Ačiū.
Ak, perduok linkėjimus Antonijui.
Paskutinė dovanų ceremonija buvo tikra bomba.
Paskutinė buvo tavo, bet nepavykusi.
Tavo vietoje labai liūdėčiau.
Na, drauge mano, aš neliūdžiu.
Nes, tiesą sakant, su dovana ar be jos,
savo šeimoje vis tiek jaučiuosi ypatinga.
Kam dar rožinės?
Gerai, mielieji, kur pastatyti tą vežimą?
Gal tavo dovana - neigimas.
Aš sukūriau vaivorykštę!
Patraukite kėdes.
Atsiprašau. Atleiskit.
Doloresa, gal girdi, kas vėluos?
Pakelk aukščiau. Aukščiau.
-Ei, šauniai pasidarbavote. -Taip, taip.
Kamilai, mums reikia dar vieno Chosė!
Chosė!
Luiza, pianiną - į viršų!
Tuojau! Atsargiai, sese!
Mano kūdikio vakaras turi būti tobulas, o jis - netobulas.
Žmonės tuoj pradės rinktis.
Niekas dar neparuošta.
Gėlės!
Kažkas paminėjo gėles?
Izabela!
Mūsų angele, mūsų angele!
Neplokite, prašau.
-Ačiū. -Ak, nieko tokio.
Nedidelis seseriškas patarimas...
jei nepersistengtum, netrukdytum.
Jei ką, Iza, tai vadinama pagalba.
Ir aš visai netrukdau. Tu trukdai.
Atsiprašau.
Saulele, tau viskas gerai? Nepersidirbk.
Suprantu, mama.
Tik noriu prisidėti, kaip visi.
Ji teisi, mieloji.
Pirmoji dovanos ceremonija po tavosios. Šitiek emocijų.
-Bitės gelia! -Ir man taip nutiko.
Kai mudu su tavo dėde Feliksu atėjome į šeimą -
prašalaičiai, neturintys dovanos, kurie niekuomet...
nebus išskirtiniai, todėl nesunku buvo pasijausti...
neskirtiniais.
Gerai, tėti.
-Tik noriu pasakyt, kad suprantu tave. -Valgyk.
Mano meile, jei norėsi pasikalbėti...
Turiu nunešti daiktus. Namas pats nepasipuoš.
Atleisk, galėtum pasipuošti. Gražiai atrodai.
-Širdele, nepamiršk! -Taip, nepamiršk!
-Tau nieko nereikia įrodyti! -Tau nieko nereikia įrodyti!
Luiza
Izabela
Senelė
-Galite įsikurti čia. -Susitvarkykit kambarius!
Nesvarbu, kad dideli.
Gal matėt mano gitarėlę?
Viena valanda!
Ne!
Gal palik dekoracijas kam kitam?
Ne, aš jas pagaminau, nes norėjau nustebinti tave.
Mirabele, žinau, jog nori padėti.
Bet šis vakaras turi būti tobulas.
Visas miestas pasitiki mūsų šeima, mūsų dovanomis.
Tad labiausiai padėsi, jei netrukdysi.
Leisk kitiems šeimos nariams daryti tai, ką jie sugeba geriausiai.
Gerai?
-Pepa! Turi debesėlį! -Žinau, mama.
Bet dabar nerandu Antonijaus. Ko nori iš manęs?
Mama, nebūk Mirabelei per griežta.
Jai šis vakaras ir taip sunkus.
Jei dovanų ceremonija ir šįkart nepavyks,
sunku bus mums visiems.
Antonijau!
Visi tavęs ieško.
Ši dovana pati susinaikins, jei nepaimsi jos po...
trijų...
dviejų...
vienos...
Jaudiniesi?
Tau nėra ko jaudintis.
Gausi dovaną, atidarysi duris
ir smagiai sau gyvensi.
Žinau.
O jei nepavyks?
Na, nors tai neįmanoma,
tuomet liksi su manimi pas vaikus.
Amžiams.
Būsi visas mano.
Norėčiau, kad tu turėtum duris.
Žinai, ką?
Dėl manęs nesijaudink,
nes turiu nuostabią šeimą
ir nuostabų namą.
Ir nuostabų tave.
Kai pamatysiu tavo ypatingą dovaną ir tavo duris,
būsiu be galo laiminga.
Bet man labai trūks geriausio pasaulyje kambario draugo.
Žinau, kad labai myli gyvūnus, tad padariau šitą,
kad kai persikraustysi į savo gražų naują kambarį,
turėtum ką apsikabinti.
Ką gi, vyruti, pasiruošęs?
Atleisk, dar vieną pasimylavimą.
Gerai, gerai, jau bėgam!
Štai taip!
Sesilija, duokš penkis!
Štai ir tu.
Tik pažiūrėk! Koks paaugęs.
Pepi, širdele, tu jį sušlapinsi.
Tėtis labai didžiuojasi.
Neatrodo.
Senelė sako, jau metas.
Lauksime prie durų.
Gerai, gerai.
Gerai, aš pasiruošęs!
Prieš penkiasdešimt metų
mūsų sunkiausią akimirką
ši žvakė atnešė mums stebuklą.
Ir didžiausias mūsų šeimos pasididžiavimas
yra panaudoti mūsų dovanas mūsų bendruomenei.
Šįvakar susirinkome dar kartą,
kad dar vienas mūsų šeimos narys
žengtų į šviesą.
Aš negaliu.
Man tavęs reikia.
Eime, nuveskime tave prie tavo durų.
ANTONIJUS
Ar panaudosi savo dovaną ir pagerbsi mūsų stebuklą?
Ar tarnausi šiai bendruomenei
ir sustiprinsi mūsų namus?
Suprantu tave.
Žinoma, jie gali atskristi!
Turime naują dovaną!
Viduje jis didesnis?
Antonijau!
Kur nori nukeliauti?
-Buvo nuostabu! -Gerai! Gerai!
Buvo nuostabu.
Žinojau, kad sugebėsi!
Ypatinga dovana, kaip ir tu.
Reikia nuotraukos!
Paklausykit! Ateikit!
Nuostabus vakaras! Tobulas vakaras!
Ateikite, visi!
La Familia Madrigal!
Neliūdėk ir nepyk
Nesigailėk ir neliūdėk
Aš priklausau Madrigalų šeimai
Viskas gerai Man viskas gerai
Jūs spindėkit, aš stovėsiu šalia
Man negera Man negera
Kalnų nepakelsiu
Gėlių nepriversiu žydėt
Dar vienos nakties Savo kambary neištversiu
Stebuklo laukdama
To, kas sulaužyta, nesutaisysi
Ryto lietaus ar uragano nesuvaldysi
Paslėpto nematomo skausmo nenumalšinsi
Stebuklo vis laukiu Stebuklo
Vaikštau viena
Noriu daugiau
Tebestoviu prie durų Noriu spindėti
Kaip jūs visi
Man reikia pokyčių
Man reikia galimybės
Tik žinau, kad likti nuošaly negaliu Atsimerk
Atsimerk
Kalnus pajudinsiu
Medžius ir gėles priversiu augti
Kas nors pasakykit man Kur man eiti
Stebuklo laukiu Stebuklo
Sutaisysiu, kas sulūžę
Parodysiu šeimai ką nors naujo
Kas esu viduje? Ką padaryt galiu?
Pavargau stebuklo laukti Tad štai
Pasiruošusi esu Nagi, aš pasiruošusi
Buvau kantri ir tvirta
Palaiminki mane dabar Kaip kažkada palaiminai mus visus
Kai mums stebuklą suteikei
Ar pavėlavau?
Casita?
IZABELA
LUIZA
Nagi, senele!
Namas pavojuje!
Plytelės byra, sienos skyla.
Ir žvakė veik užgeso.
Parodyk.
Ką?
KAMILAS
Ne, tai...
Tikrai mačiau įtrūkimus.
Visur.
Namas atrodė baisiai, žvakė...
Senele, tikrai...
Užteks.
Madrigalų namui viskas gerai.
Magija - stipri.
Kaip ir gėrimai.
Prašau! Muzika!
Jei viską tik įsivaizdavau, kaip tuomet įsipjoviau į ranką?
Tikrai negadinčiau Antonijui vakaro.
Tikrai taip manai?
Manau, kad ši diena tau buvo tikrai sunki.
Tai...
Norėjau pasirūpinti šeima.
Gal aš ne tokia stipri kaip Luiza
ar tobula kaip panelė tobuloji Izabela,
kurios šukuosena visad tobula, bet...
nesvarbu.
Norėčiau, kad matytum save taip, kaip aš tave matau.
Esi tobula tokia, kokia esi.
Esi tokia pat ypatinga, kaip visi kiti šioje šeimoje.
Išgydei mano ranką savo sūrio pyragu.
Išgydžiau tavo ranką savo meile dukrai,
kuri turi nuostabų protą,
-didelę širdį, kietus akinius... -Liaukis!
Mama!
Žinau, ką mačiau.
Mira, mano brolis Brunas nusisuko nuo šios šeimos.
Nenoriu, kad tau taip nutiktų.
Pamiegok.
Rytoj pasijusi geriau.
Pedro.
Man tavęs reikia.
Mūsų casita skyla.
Jei mūsų šeima žinotų, kokia išties yra pažeidžiama...
Jei mūsų stebuklas nyksta...
Negalime dar kartą prarasti namo.
Kas vyksta?
Atmerk mano akis.
Jei atsakymas - čia, padėk man jį surasti.
Padėk man apsaugoti mūsų šeimą.
Padėk išsaugoti mūsų stebuklą.
Aš išsaugosiu stebuklą.
Pala. Kaip aš išsaugosiu stebuklą?
Išsiaiškinsiu, kas vyksta su stebuklu.
Neįsivaizduoju.
Bet šioje šeimoje yra vienas žmogus, kuris viską apie visus girdi.
Tad jei kas ir sužinos, kas nutiko stebuklui...
Ei!
...tai bus ji.
Doloresa, sveika.
Iš visų vyresnių pusseserių, esi mano mėgstamiausia,
jaučiu, kad galiu tavimi pasitikėti,
vadinasi, tu manimi - taip pat.
Ta problema su stebuklu vakar, dėl kurio niekas, rodos, nesijaudino,
bet galbūt girdėjai kažką, ką ir aš turėčiau žinoti?
Kamilai! Neapsimesk Doloresa, kad gautum papildomą porciją.
Verta pamėginti.
Dėl stebuklo jaudiniesi tik tu
ir žiurkės sienose.
Ir Luiza, nes visą naktį girdėjau, kaip jos akis trūkčioja.
Štai taip.
Visi, prie stalo! Greičiau.
-Luiza. -Šeima.
Esame dėkingi už naująją Antonijaus dovaną.
Liepiau jiems pašildyti tau vietą.
Ačiū, Tonitai.
Neabejoju, kad šiandien surasime būdą panaudoti dovanas geriems dalykams.
Luiza, Doloresa sako, kad tu eini iš proto.
Gal žinai, kas ten vakar nutiko stebuklui...
-Žinai! -Mirabele!
-Jei nesugebi susikaupti, aš padėsiu. -Tiesą sakant...
Casita!
Sakiau,
kad turime vertinti tai, jog gavome stebuklą,
todėl šiandien teks dirbti dvigubai daugiau.
-Padėsiu Luizai. -Stop.
Noriu kai ką pranešti.
Kalbėjau su Gucmanais apie Mariano pasipiršimą Izabelei.
Doloresa, ar žinome datą?
Šįvakar. Jis nori penkių vaikų.
Nuostabu!
Toks nuostabus jaunuolis su mūsų tobula Izabela
sukurs naują stebuklo kartą
ir sustiprins abi šeimas.
Gerai. Bendruomenė mumis pasitiki.
La Familia Madrigal!
Luiza, ei. Ką?
-Atleisk. -Kas tau yra?
Ei! Luiza, palauk!
-Luiza, ar gali nukreipti upės vagą? -Nukreipsiu.
-Luiza, asiliukai vėl pabėgo. -Tuoj sutvarkysiu.
Luiza!
Sekundėlę!
Turi papasakoti man apie stebuklą.
Kas vyksta? Ką tu slepi?
Nieko. Tik turiu daug darbų, todėl verčiau eik namo.
Luiza, mano namas pasviro...
Doloresa sakė, kad tau trūkčioja akis, o ji niekad netrūkčioja.
Tu dėl kažko nerimauji.
Ei, pasitrauk. Per tave dar išmesiu asiliuką.
Luiza, tu...
-Pasakyk man. -Nėra ką sakyti.
Tave tikrai kažkas slegia.
Luiza, jei žinai, kas nepatinka stebuklui,
ir padėtis tik blogėja, o tu man nesakai, kas negerai...
Viskas gerai!
Atleisk.
Aš netyčia. Norėjau pasakyti...
Kas galėtų būti blogai?
Man viskas gerai. Stebuklui viskas gerai.
Luizai viskas gerai. Aš visiškai nesinervinu.
Tavo akis daro taip...
Esu stipri Niekas manęs iš pusiausvyros neišves
Esu tvirta Kaip Žemės pluta
Aišku.
Kalnus verčiu Bažnyčias nešu
Ir visa spindžiu Nes savo vertę jaučiu
Žinoma, na... Ei, kur jūs einat?
Nesvarbu, koks darbas sunkus
Bet žinau, jog galiausiai Turėsiu platiną ir deimantą
Surasiu juos Ir nušlifuosiu
Priimu, kas man skirta Padarau, ką reikia
Tačiau giliai širdyje jaučiuosi blogai Tarsi lynu vaikščiočiau aukštai
Širdyje net Heraklis
Nenorėjo kautis su Cerberiu
Širdyje jaučiu
Kad būsiu niekam tikus Jei darbų nepadarysiu
Būsiu nieko verta
Paskutinis lašas
Kantrybės taurėje
Tas nesibaigiantis spaudimas
Nuo ryto lig vakaro
Duok savo seseriai Ji vyresnė
Duok jai sunkius daiktus Kurių nepanešam
Kas būčiau Jei nepabėgčiau su kamuoliu?
Jei kasdien jausiu Nesibaigiantį spaudimą
Didžiulį spaudimą
Duok sesei Ji stipresnė
Pažiūrėkim, ar ji išlaikys
Kas būčiau, jei neišlaikyčiau?
Jei man nepavyks
Giliai širdyje
Aš viską slepiu ir viskas tik blogiau Bijau, kad kažkas negero nutiks
Giliai širdyje
Laivas nepasisuka O priekyje - ledkalnis
Giliai širdyje Mąstau apie savo tikslą
Ar galiu nuo to apsisaugoti? Sudėlioti domino
Pučia vėjelis Stengiesi atsilaikyti
Bet jis nenurimsta Palaukit
Jei galėčiau atsikratyti
To prakeikto lūkesčių svorio
Ar džiaugsmą pajausčiau
Ar atsipūsčiau?
Ar malonumai Ar vargai
Spaudimas tik auga
Nesustok
Tas nesibaigiantis spaudimas
Nuo ryto lig vakaro
Duok seseriai Ji padarys
Visos šeimos naštą atlaikys
Ji linksta Bet nelūžta
Negali ji suklyst
Tas nesibaigiantis spaudimas
Nuo ryto lig vakaro
Seseriai atiduok ir nesijaudink
Jei tau pačiai tas nepavyko
Nejaugi aš nepadarysiu?
Jokių klaidų Nepadaryk
Ir nė vieno Neapvilk
Tu per daug darai...
Gal ir per daug.
Aha.
Žinok vieną dalyką.
Vakar, kai pamatei įtrūkusias sienas...
Aš pasijaučiau... silpna.
Ką?
- Luiza! Asiliukai! -Tuojau!
Palauk, palauk. Ką nori pasakyti?
Kas, manai, nepatinka stebuklui?
Nežinau, bet nugirdau suaugusius kalbant.
Prieš išeidamas, dėdė Brunas
pamatė siaubingą viziją.
Dėdė Brunas? Ką jis pamatė?
Niekas nežino. Jie neišsiaiškino.
Bet jei kas nutiko stebuklui, tai pradėti reikia nuo Bruno bokšto.
Surask tą viziją.
Palauk! Kaip galima surasti viziją? Ko man apskritai ieškoti?
Suprasi, kai surasi.
Bet būk atsargi.
Ten eiti ne šiaip sau neleidžiama.
Tobula pora.
Tobula.
Labai tinka enkanto.
BRUNAS
Casita.
Išjunk smėlį, gerai?
Negali čia padėti?
Viskas bus gerai.
Turiu tą padaryti.
Dėl tavęs, dėl senelės,
truputį dėl savęs.
"Surask viziją, išsaugok..."
TAVĘS LAUKIA ATEITIS
Sveikas.
Daug laiptų,
tačiau bent jau turiu draugą.
Ne. Jis nuskrido.
Ką gi.
Sveiki atvykę pas Madrigalus
Madrigalų name šitiek laiptų
Galvoji, kad bus kitas būdas pakilt Nes turime stebuklą, bet ne
Neįtikėtina, kiek čia laiptų!
Brunai, tavo kambarys - gryna bėda!
Nagi...
Gerai, man pavyks.
Išsigandai!
Tuščia.
Kas nepatinka stebuklui?
Aš.
Iš kur čia taip bėgi?
Atleisk, aš...
Kas tavo plaukuose?
Mano dovana!
-Prarandu savo dovaną! -Ką?
Mes su Mirabele pakalbėjome, kad aš turiu per daug darbų.
Mėginau daryti mažiau, bet buvo blogai.
Žinojau, kad visi nusivils.
Jaučiausi blogai, todėl paėmiau visus asiliukus,
bet kai norėjau juos paleisti tvarte, jie buvo tokie
sunkūs!
Ką tu padarei? Ką tu jai pasakei?
Nieko. Aš ne...
Mirabele, turiu pakviesti Gucmanus Izabelės sužadėtuvėms.
Nelįsk prie Luizos, kol su ja nepasikalbėsiu.
Šįvakar daugiau bėdų nebegali būti.
Ir ką čia bedarytum, nebedaryk.
Kodėl tavo vizijoje buvau aš, Brunai?
Teta! Jėzau.
Atleisk, nenorėjau...
Lauk iš čia!
Tik norėjau paimti Tonito daiktus
ir išgirdau vardą, kurio netariame.
Puiku. Dabar - griaustinis, po jo laukim dulksnos,
o po jos ims krapnoti...
Giedras dangus.
Teta Pepa? Jei...
Jei jis ką nors išvydo savo vizijoje, ką jiems tai reikštų?
Apie Bruną mes nekalbame.
Žinau. Tik šiaip sakau, jei jis būtų pamatęs tave...
Mirabele, prašau, turime ruoštis pasitikti Gucmanus.
Tik noriu žinoti, ar tai - gerai, ar nelabai gerai...
-Visiškas košmaras! -Feliksai!
Ji turi žinoti, Pepi, ji turi žinoti.
Apie Bruną mes nekalbame.
Jis pamatė kažką siaubingo. Ir tuomet...
Būm! Taip nutiko.
Mes nekalbame apie Bruną.
O jei ne taip supratote tai, ką jis pamatė?
Tuomet verčiau išsiaiškink, nes laiko liko nedaug.
Apie Bruną nekalbame, ne
Apie Bruną nekalbame
-Bet tai nutiko mano vestuvių dieną -Mūsų vestuvių dieną
Mes ruošėmės Danguje - nė debesėlio
Debesims - negalima
Atėjo Brunas su piktdžiugiška šypsena
Griaustinis
Tu čia pasakoji ar aš?
Atleisk, mieloji Sakyk
Bruno pasakė, kad, rodos, lis
Kodėl jis jai pasakė?
Ir taip nukreipė mano mintis
Senelė atnešė skėtį
Ir susituokė viesule
Kokia džiaugsminga diena Bet mes vis tiek
Nekalbame apie Bruną, ne
Apie Bruną nekalbame
Augo baimėje Brunas užsikirsdavo
Nuolat girdėjau Kad jis murma
Man jis siejasi Su krentančiu smėliu
Sunku, kai gauni dovaną
Senelė ir šeima liko nežinioje
Aiškinasi pranašystes Kurių nesupranta
Ar supranti?
Ūgis - du metrai Žiurkės lekia nugara
Kai jis ištaria tavo vardą Viskas išnyksta
Taip, jis mato tavo sapnus Ir džiaugiasi tavo šauksmais
Nekalbame apie Bruną, ne
Nekalbame apie Bruną
Jis pasakė, kad mano žuvelė numirs Ir kitą dieną ji mirė
Ne, ne
Jis sakė, kad sustorėsiu Taip ir nutiko
-Ne, ne -Jis pasakė, kad mano plaukai dings
Ir pažiūrėkit į mano plikę
Ne, ne
Ką padarysi Kai pranašystė paruošta
Jis pasakė Kad mano svajonių gyvenimas
Man pažadėtas ir laukia manęs
Man sakė, kad mano galia išaugs
Kaip vynuogės sirpsta
Marianas jau pakeliui
Sakė, kad jis - mano svajonių vyras
Negaliu
Pažadėta kitam
-Girdžiu jį -Ei, sesut
Gal patylėtum?
Girdžiu jį
Brunas Taip, apie Bruną
Turiu sužinoti apie Bruną Papasakok tiesą, Brunai
Izabela, tavo vaikinas jau čia!
Metas vakarienei
-Tai buvo mano vestuvių diena -Mūsų vestuvių diena
-Dangus - be debesėlio -Jokių debesų
LUIZA
Man pasakė, kad mano galios augs
-Griaustinis -Aš pasakoju istoriją ar tu?
Marianas jau pakeliui
-Brunas sako, rodos, lis -Kodėl jis jai pasakė?
-Ir nukreipė mano mintis -Senelė paėmė skėtį
Ištekėjo viesule
Jis čia Apie Bruną nekalbėk
Kodėl apie Bruną kalbu?
Nė žodžio apie Bruną
Nederėjo man kalbėti apie Bruną
Mirabū! Jau apsirengei į vakarėlį? Nes aš...
Aš nuėjau į Bruno bokštą.
Suradau jo paskutinę viziją. Šeimai iškilo bėda.
Stebuklas nyksta. Namas griūva, Luizos dovana silpsta.
Ir aš manau, kad viskas per mane?
Tėti?
Niekam nesakyk. Senelė nori, kad šis vakaras būtų tobulas.
Kol Gucmanai neišvyks, nekelk kojos į Bruno bokštą.
Stebuklas nemiršta. Namas negriūva.
Luizos dovana nenyksta.
Niekas nežino. Elkis įprastai.
Niekas neturi žinoti.
Aš žinau.
Ji visiems išplepės.
Metas valgyti!
Gucmanai ir Madrigalai labai pasitarnaus enkanto.
Taip. Tuomet tikėkimės, kad šįvakar viskas pavyks.
Už tobulą vakarą!
Avokado?
Kamilai. Kokia čia veido išraiška?
Vandens?
Mirabele.
Grietinėlės?
Tėti, grietinėlės?
...Bruno vizija.
Pepa, debesėlis.
Giedras dangus.
Bruno vizija.
Mirabele?
Viskas gerai?
Viskas nuostabu. Ji tik labai jaudinasi.
Nes tu ruošiesi pasipiršti. Ką turėtum padaryti!
-Taip. -Ir kuo greičiau.
Iš tiesų ketinau...
Ketinai. Nuostabu!
Na, kad visi čia tokie talentingi,
mano Marianas norėjo pradėti nuo dainos!
Luiza, ar galėtum atnešti pianiną?
Gerai.
Pagal šeimos tradiciją, dainuoti reikia vėliau.
Izabela, gracingiausioji iš Madrigalų.
Tau puikiai sekasi.
Gražiausia viso enkanto gėlele...
Ne!
Ar tekėsi...
Ne!
Kas čia vyksta?
Mirabelė surado Bruno viziją. Ir ji - joje.
Ji sunaikins stebuklą, mums - galas!
Senele, prašau! Viskas - ne šiaip sau.
Nekenčiu tavęs!
-Kokia aš nevykėlė! -Luiza!
Ką tu padarei?
Aš nieko nedariau. Tai - Bruno vizija!
Magija - stipri! Viskas gerai!
Mes - Madrigalai!
Mirabele!
Viskas gerai, mamyt. Giliai įkvėpk ir iškvėpk.
Stok!
Ne! Ne!
Padėkit! Padėkit...
Casita! Casita!
Padėk man!
Tu labai suprakaitavusi.
O, ne!
-Viso. -Ką?
Ne. Palauk!
Palauk!
Kodėl paėmei viziją?
Tu, tuk, tuk. Pabelsk į medį.
Ką tai reiškia?
Tu dėl to grįžai ar?..
Dėde Brunai?
Tuk, tuk, tuk. Pabelsk į medį.
Tu neturėjai pamatyti tos vizijos. Niekas neturėjo.
-Bet... -Truputis druskos.
Cukraus.
Palauk.
Tu visą laiką taisei įtrūkimus?
Ak, šitie? Ne, ne, ne. Aš bijau prie jų artintis.
Plyšius užtaiso Hernandas.
-Kas tas Hernandas? -Aš - Hernandas, ir aš nieko nebijau!
Iš tiesų, tai - aš.
Sakydavau, kad tikroji mano dovana - vaidyba.
Aš - Chorgė. Gaminu betoną.
Kiek laiko čia tūnai?
Tu nebuvai išėjęs.
Na, išėjau iš bokšto, kuriame buvo, pati žinai, daug laiptų,
o čia - virtuvė šalia.
Nemokamos pramogos.
Tai ką mėgsti? Sportą?
Žaidimus? Telenoveles?
Jų meilei nebuvo lemta būti.
Nesuprantu.
Nes ji yra jo teta, ir jai - amnezija,
tad ji neprisimena, jog yra teta.
Tarsi uždraustas...
Nesuprantu, kodėl išėjai, bet neišėjai.
Todėl, kad kalnai aplink enkanto gana aukšti.
Ir, kaip minėjau, nemokamas maistas ir panašiai.
Jums irgi patinka nemokamai pavalgyti, tiesa?
Visad alkani. Visad per mažai.
BRUNAS
Mano dovana nepadėjo šeimai,
bet aš myliu savo šeimą, supranti?
Tik nežinau, kaip...
Bet kokiu atveju, manau, tau metas eiti, nes...
Tiesą sakant, nesugalvoju, kodėl, bet jei sugalvočiau,
tai sakyčiau, kad reikia.
Kodėl aš buvau tavo vizijoje?
Dėde Brunai?
Aš tik norėjau, kad šeima manimi didžiuotųsi.
Nors kartą.
Bet jei turėčiau liautis,
jei visus tik skaudinu,
pasakyk.
Negaliu pasakyti,
nes nežinau.
Vizija mane aplankė tą vakarą, kai negavai savo dovanos.
Senelė jaudinosi dėl magijos.
Ji meldė manęs pažvelgti į ateitį. Pažiūrėti, ką tai reiškia.
Ir pamačiau, kad magijai kilo pavojus.
Mūsų namas skyla.
Ir tuomet, tuomet pamačiau tave.
Bet vizija buvo kitokia. Ji keitėsi.
Joje nebuvo atsakymų. Jokio aiškaus likimo.
Atrodė, jog ateitis - neaiški.
Bet aš žinojau, kaip viskas atrodys. Žinojau, ką visi galvos,
nes esu Brunas, ir visi tikisi blogiausio, tad...
tad...
Išėjai, nes norėjai mane apsaugoti?
Nežinau, kaip viskas pasisuks,
bet spėju,
kad šeimos, enkanto,
ir paties stebuklo likimas...
Priklausys nuo tavęs.
Gal aš ir klystu.
Žinai, tai - paslaptis. Todėl ta vizija yra...
Klausyk, jei galėčiau padėti, tą ir padaryčiau,
bet žinau tik tiek.
Sėkmės. Gaila, kad nepamačiau nieko daugiau.
Taip.
Norėjai daugiau pamatyti, tai pamatyk!
Pamatyk dar vieną viziją.
Ne, ne. Matai, nebeužsiimu vizijomis.
-Bet galėtum. -Bet nedarysiu.
Nesakyk, kad visas pasaulis laikosi ant tavo pečių. Pabaiga.
Jei mūsų likimas priklauso nuo manęs, tai liepiu tau pamatyti kitą viziją.
Gal pamatysime, ką man daryti.
Klausyk, net jei norėčiau, o nenoriu, tu sugriovei mano vizijų urvą.
Ir tai - bėda, nes reikia didelės atviros erdvės.
-Rasim. -Kur?
Mano kambaryje.
Žiurkės man viską papasakojo. Nevalgyk jų.
Mūsų šeimai reikia pagalbos, o tau reikia dingti iš čia.
Turėjot man iš karto pasakyti, kai pamatėt viziją.
Pagalvokit apie šeimą.
Aš galvojau apie savo dukrą.
Pepa, nusiramink.
-Stengiuosi iš visų jėgų. -Taip.
Jums pasisekė, kad tai - ne uraganas.
Mama, tu Mirabelei per griežta.
Apsižvalgyk.
Turime ginti savo šeimą, mūsų enkanto. Negalime prarasti savo namo.
Miestelio žmonės nerimauja dėl magijos.
Jie nori tave matyti.
Mirabelė vizijoje buvo ne šiaip sau.
Suraskit ją.
Mums vertėtų paskubėti.
Ateities nepaskubinsi.
O jei parodysiu dar blogesnį dalyką?
Jei pamatysi kažką, kas tau nepatiks, paskui sakysi:
"Per tą Bruną nutinka blogi dalykai. Per jį numirė mano auksinė žuvelė."
Aš nemanau, kad per tave nutinka blogi dalykai.
Kartais šeimos keistuoliai tiesiog įgyja blogą reputaciją.
Tau pavyks.
Kad būtų drąsiau.
Aš galiu, aš galiu.
BRUNAS
Tvirtai įsikibk.
Tas pats dalykas. Turiu liautis!
Ne. Turiu sužinoti kelią. Turi būti atsakymas.
Mes kažko nematom!
Tu matai tą patį, ką ir aš.
-Jei yra kažkas... -Ten!
Ten!
Drugelis!
Sekime paskui drugelį!
Kur tai?
Neveikia.
Tai - žvakė. Žvakės šviesa stiprėja!
-Manau, tu padėsi žvakei! -Kaip?
Tai kažkaip susiję su tavimi.
-Tu kovoji! -Ką?
Palauk, ne. Apsikabini?
Tai kovoju ar apsikabinu?
Apsikabinimas!
Kad žvakė taptų ryškesnė, ją reikia apkabinti.
Ką apkabinti?
Tuoj sužinosim.
-Kas ten? -Tuoj sužinosim.
Pavyko!
Izabela?
Tavo sesuo? Nuostabu!
Kaip visad.
Kodėl apkabinus Izabelą viskas pasikeis?
Nežinau. Mūsų šeima gavo stebuklą. Kaip padėti stebuklui?
Reikia apkabinti seserį.
Mirabele?
Manau, turime nedaug laiko.
Nieko nebus.
Ji nenorės manęs apsikabinti. Ji manęs nekenčia!
Jei kartais nežinai, aš sugadinau jos sužadėtuves!
-Be to, ji nedraugiška. -Mirabele?
-Žinoma, Izabela! -Mirabele?
Kodėl aš tokia netikusi?
Ji su savo rožėmis...
Mirabele!
Atleisk.
Tu nesupranti esmės.
Šeimos likimas priklauso ne nuo jos.
O nuo tavęs.
Šeimai reikia būtent tavęs.
Tik turi tą pamatyti.
Kai išeisiu, būk savimi.
Ką, tu neisi?
Tai buvo tavo vizija, Mirabele. Ne mano.
Bijai, kad tavęs nepamatytų senelė.
Taip. To irgi.
Ei, kai išgelbėsi stebuklą, aplankyk mane.
Kai išsaugosiu stebuklą, sugrąžinsiu tave į namus.
Tuk, tuk, tuk. Pabelsk į medį.
Tau pavyks. Išsaugok stebuklą.
Savo apkabinimu.
Iza? Sveika.
Žinau, kad nelabai sutariame,
bet norėčiau būti tau geresne seserimi.
Gal apsikabinkime?
Apsikabinkime, gerai?
"Apsikabinkime"?
Luiza negali pakelti empanados,
Mariano nosis - kaip bulvė!
Gal kuoktelėjai?
Iza, jaučiu, kad tau liūdna.
Ar žinai, kas nuveja liūdesį? Apsikabinimas.
Eik lauk.
Viskas buvo tobula.
Senelė buvo laiminga. Šeima buvo laiminga.
Nori būti geresne seserimi? Atsiprašyk už tai, kad sugriovei mano gyvenimą.
Pirmyn. Atsiprašyk.
Aš...
labai...
atsiprašau...
-kad tavo gyvenimas toks nuostabus! -Lauk.
Palauk! Puiku! Atsiprašau!
Aš nenorėjau sugriauti tau gyvenimo!
Kiti turi didesnių bėdų,
tu, savanaude princese!
"Savanaudė"?
Visą gyvenimą privalau būti tobula!
O tavo užduotis tėra viską man sugadini!
Niekas nieko nesugadino! Gali tekėti už to didelio kvailo vyro.
Nenoriu aš už jo tekėti! Dariau tą dėl šeimos!
O, varge.
Iza,
tai - rimtas pareiškimas.
Gerai, ateik čia.
Ateik.
Iza?
Padariau kai ką netikėto
Kai ką kieto Ir naujo
Iza? Šioje vietoje mes...
Jis - nesimetriškas ir netobulas Bet gražus
Ir jis - mano Ką dar galiu padaryti?
Palauk Ateik, apsikabinkim
-Pakalbėkim, apsikabinkim -Ką dar galėčiau padaryti?
Apsikabinkim Ateik, ateik
Tai nieko nekainuoja Apsikabinkim
Ištisus laukus rožių auginu
Žiedai - kiek akys užmato
Moku nusilenkt ir tūptelt
Už mano šypsenos daug kas slypi
Kas būtų, jei parodyčiau Ką jaučiu tuo metu?
Ar žinai, kur eini?
Ką daryčiau, jei žinočiau Kad viskas neturi būt tobula?
Jei man leistų būti savimi
Medžių uraganu
-Vynuogių ir figų -Figos!
Viskas gerai
Vaškinė palmė kvepia Kai ja lipu
Ką dar padaryti galiu?
Atnešti upę ar saulašarę?
Atsargiai, ji plėšri Gali nebūti soti
Noriu kažką naujo patirt
Nusibodo grožis Noriu tikrumo, o tu?
Tavo gyvenimas, rodės, svajonė Nuo tos akimirkos, kai pramerkei akis
Kiek giliai eina tos šaknys?
Nes žinau tik, kad daug žiedų augini
Bet nuostabu matyt Kaip tu pati augi
-Kiek galiu užaugti? -Kiek gali užaugti?
Aukštai, aukštai, iki pat dangaus Eime
Medžių uraganas
-Figų -Eik
-Vynuogių -Auk
Palmės kvepia Kai jomis lipu
Kas dar?
Ką dar gali padaryt Kai esi įstrigus dabarty?
Akimirką pajausk Ir toliau keliauk
Ką gali padaryti, kai žinai Kad tai, ko nori, nėra tobula?
-Bet pakankamai gerai -Ei, pasitraukit mikliai
-Praleiskit mane su medžiu -Su medžiu
-Bangas keliu -Bangas keliu
-Persigalvoju -Tu pakeitei mane
Viskas aiškiau, nes tu - šalia
Skolinga tau lieku
Ką dar padaryti galiu?
Parodyk visiems, ką gali
-Ką dar padaryti galiu? -Padaryti gali viską
Ką dar padaryti galiu?
Tu darai blogą įtaką.
Kas čia vyksta?
Senele? Viskas gerai! Viskas...
Mes išsaugosime stebuklą. Magija...
Ką čia kalbi?
Pažvelk į mūsų namą! Pažvelk į savo seserį!
Prašau, tik... Izabela nebuvo laiminga.
Žinoma, jog ne. Sugadinai jai sužadėtuves.
Ne, ne. Jai reikėjo, kad sugadinčiau sužadėtuves.
Tada mes padarėme visa tai!
Žvakės šviesa tapo ryškesnė, o įtrūkimai...
-Mirabele. -Štai kodėl buvau vizijoje!
Aš išsaugosiu stebuklą!
Tučtuojau liaukis, Mirabele!
Įtrūkimai atsirado per tave.
Brunas išėjo per tave.
Luiza netenka savo jėgos. Izabelė - kaip nesava.
Per tave!
Nežinau, kodėl negavai dovanos,
bet tai nereiškia, kad gali kenkti šiai šeimai.
Niekad nebūsiu tau pakankamai gera.
Tiesa?
Nesvarbu, kiek stengsiuosi.
Nesvarbu, kiek visi stengsimės.
Luiza nebus pakankamai stipri.
Izabela nebus pakankamai tobula.
Brunas išėjo iš namų, nes matei tik jo blogą elgesį.
Brunui ši šeima nerūpėjo.
Jis myli šią šeimą.
Aš myliu šią šeimą. Mes visi mylime šią šeimą.
Tau vienintelei ji nerūpi.
-Tai per tave namas skyla. -Nedrįsk...
Stebuklas miršta per tave!
Ne!
Žvakė!
Casita! Pakelk mane!
Ne!
ANTONIJUS
Atsargiai, Antonijau!
Reikia nešdintis iš čia!
Mirabele!
Mirabele, turime bėgti iš čia!
-Mirabele! -Mirabele!
Mirabele, palik!
Mirabele! Namas tuoj sugrius!
-Mirabele, eik lauk! -Mirabele!
Ne.
Mirabele!
Mirabele, tu sveika?
Mirabele!
Džiuljeta, greičiau ateik!
Džiuljeta!
Nejudėk. Tuoj grįšiu.
Kaip tai nutiko?
Leiskit, padėsiu. Padėsiu.
-Visi sveiki? -Antonijau, neverk, vaikeli.
Kaip šitaip? Enkanto sugriuvo.
Ką dabar darysim?
Mano galios. Jų nebėra.
O kaip Antonijus? Ką jis darys?
Mirabele?
Mirabele! Kur Mirabelė?
Kur ji?
Mirabele!
Jos dar nesurado?
-Mirabele! -Mirabele!
Mirabele!
Man labai gaila.
Nenorėjau pakenkti šeimai.
Tik norėjau...
būti tuo, kuo nesu.
Negalėdavau čia grįžti.
Savo stebuklą gavome prie upės.
Kur senelis Pedro...
Galvojau, kad mūsų gyvenimas bus kitoks.
Galvojau, kad būsiu kitokia moteris.
Aš gavau stebuklą.
Antrą galimybę.
Ir taip bijojau ją prarasti,
jos pamiršau, kam buvo skirtas mūsų stebuklas.
Man labai gaila.
Tu niekuomet nekenkei mūsų šeimai, Mirabele.
Viskas žlugo
per mane.
Senele.
Dabar matau.
Tu praradai namus.
Praradai viską.
Tiek iškentėjai
visai viena,
kad daugiau to nenutiktų.
Tu mus išgelbėjai.
Stebuklą gavome per tave.
Esame šeima per tave.
Ir niekas nežlugs,
nes viską galime atkurti... visi kartu.
Paprašiau Pedro mums padėti.
Mirabele.
Jis atsiuntė man tave.
Ji to nepadarė!
Daviau jai viziją!
Tai buvau aš!
Liepiau jai eiti. O ji...
Ji norėjo padėti.
Man nesvarbu, ką galvoji apie mane, bet jei būsi užsispyrusi...
Brunitai.
Atrodo, būsiu praleidęs kažką svarbaus.
Eime.
Kas vyksta? Kur keliaujam?
Namo.
Ten - ji! Suradau ją!
Suradau ją!
Ji grįžo!
Mirabele!
Mama.
Mano meile, aš taip jaudinausi.
Niekaip negalėjom tavęs rasti.
Visur buvo daugybė bičių.
Man viskas bus gerai.
Nelabai, jei neturėsime namo.
Ką? Mes neturime namo. Negaliu pasakyti, kad neturime namo?
Kas čia? Ne namas.
Kokie namai Mums reikia pamatų naujų
Rodos, viskas blogai Bet mes viską įveiksim
Ši šeima - Švytintis žvaigždynas
Pilnas žvaigždžių Visos nori spindėt
Bet žvaigždės ne spindi, jos dega
Žvaigždynai keičiasi
Metas tau suprasti
Esi daugiau nei dovana
Atleiskit, kad buvau per griežta
Labai bijojau jus prarasti
Stebuklas - Tai ne dovana
Dovana - tai jūs
Ne dovana O jūs
Stebuklas - tai jūs
Jūs visi Jūs visi
Tai ką? Mes kalbėsim apie Bruną?
Tai - Brunas?
Taip Daug ką galima pasakoti apie Bruną
Aš pradėsiu Pepa, atleisk dėl vestuvių
Nenorėjau nuliūdinti
Tai nebuvo pranašystė Tik mačiau, kad nerviniesi
Ir norėjau, kad žinotum Kad brolis myli tave
Tegul lyja Tegul sninga
Pamiršk
Nuolat tą sakau, brolau
Turiu labai atsiprašyt
Mes tik labai džiaugiamės Kad tu - su mumis
-Ateik į šviesą -Užtrukau vos vieną naktį
Nesvarbu, kas nutiks Savo kelią surasim
Žinojau, kad jis buvo čia Girdėjau jį kasdien
Koks čia garsas?
Rodos, visi miestelio žmonės
Našta pasidalinkit
Kelias laukia
Neturim dovanų Bet mūsų daug
Ir dėl jūsų bet ką padarysim
Kokia laimė, kai dirbame visi drauge Tu tokia stipri
-Taip, bet kartais aš verkiu -Aš irgi
Gal ne tokia stipri esu Bet išmintį kaupiu
Reikia saulės šviesos ir trąšų
Nagi Pasodinkim ir žiūrėkim, kaip viskas
Augs iki dangaus
Eime
Žvaigždės ne spindi, jos dega
Žvaigždynai žiba
Metų laikai keičiasi
Pažiūrėk, mūsų mergaitė
Seka tavo pėdomis
Ei, Marianai Ko liūdi?
Manyje - šitiek meilės
Žinai, aš pusseserę turiu Ar pažįsti Doloresą?
Pati susitvarkysiu. Viso!
Taip garsiai kalbi
Rūpiniesi savo mama Ji didžiuojasi tavimi
Eilėraščius rašai Kas vakarą prieš miegą
O aš tikiuosi Kad mane pastebėsi
Doloresa, aš tave matau.
O aš tave girdžiu.
Taip!
Jūs visi Jūs visi
-Susituokime. -Neskubėk.
Jūs visi Jūs visi
Namai namučiai Man patinka nauji pamatai
Jie netobuli
-Kaip ir mes -Tiesa
Tik vienas dalykas prieš šventę
-Koks? -Mums reikia durų rankenos
Padarėme ją tau.
Matom, kaip ryškiai degi
Kokia drąsi esi
Dabar pati pamatyk
Esi tikra dovana, vaike Įleisk mus
Atsimerk
Ką matai?
Matau... save.
Visą save
Nagi! Ateikit!
Taip!
Taip, meile!
Visi drauge...
La Familia Madrigal!
Subtitrus vertė: Akvilė Katilienė